Справа № 127/1143/23
Провадження № 22-ц/801/1177/2023
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року	Справа № 127/1143/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Оніщука В. В.,
суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/1143/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Іщук Т. П.,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі – КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.
Позов мотивований тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2022 року скасовано судовий наказ, виданий 20 червня 2022 року у справі № 127/11876/22 про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 2 863,58 грн та судового збору у розмірі 248,10 грн.
Позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов, визначених «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.
За адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають відповідачі, які від`єдналися від системи централізованого теплопостачання, однак житловий будинок повністю не від`єднано від мереж централізованого опалення і позивачем проводиться нарахування за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень і на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку. 
Проте всупереч п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не сплачують за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку. 
КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» своєчасно та у належній якості надає послуги з централізованого опалення, натомість відповідачі свої зобов`язання не виконують, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2019 року до 31 жовтня 2021 року включно утворилася заборгованість у розмірі 2 863,58 грн, з яких: 2 857,15 грн – сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 6,43 грн – 3% річних.
За наведених обставин та з метою захисту своїх прав КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося в суд із даним позовом, у якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2019 року до 31 жовтня 2021 року у розмірі 2 863,58 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2023 року позов задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 2 863,58 грн, з яких: 2 857,15 грн – сума заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, 6,43 грн - 3% річних, а також по 671,00 грн судового збору з кожного.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки житло відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку та підприємство забезпечувало функціонування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, тому відповідачі зобов`язані оплачувати такі послуги згідно з встановленими тарифами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У травні 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Рух справи в суді апеляційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відкрито апеляційне провадження у справі та надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року справу призначено до розгляду на 29 червня 2023 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази про направлення копії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками іншим відповідачам по справі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим порушено їх право діяти у цивільному процесі самостійно.
На думку скаржника, відповідачі не можуть бути платниками за вимогами позивача з огляду на те, що вони не є власниками (співвласниками) квартири АДРЕСА_2 , а відтак не є індивідуальними споживачами житлово-комунальних послуг у розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Стосовно солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, то на думку скаржника, таке право вимоги має споживач після сплати таких послуг, а не їх постачальник.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
У поданому відповідачем ОСОБА_2 відзиві вказано про підтримання апеляційної скарги, яку просить задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи у встановлений судом строк на адресу суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
 
Підприємство забезпечує будинок АДРЕСА_3 послугами з централізованого теплопостачання, що підтверджується, зокрема рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2020 року №2634, яке є в загальному доступі.
 
Згідно довідок № 4765, 4763, 4762, 4767, виданих Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради 20 січня 2023 року, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 20-26).
 
Сторонами не оспорюється, що квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення. 
 
За даними витягу з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ житлово-комунального господарства м. Вінниці по цій квартирі відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 з кількістю проживаючих 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а. с. 5).
 
Згідно оборотної відомості за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтень 2021 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 наявна заборгованість з оплати за опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, внутрішньобудинкових систем опалення будинку в розмірі 2 857,15 грн (а. с. 6).

 
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з централізованого теплопостачання та сплати коштів за спожиті послуги.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За визначеннями, які наведені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюються на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2).
Згідно пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
03 серпня 2018 року в газеті «Вінницька газета» № 32 розміщені договори про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. 
Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. 
Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживачів. Згідно частини другої цієї статті індивідуальний споживач зобов`язаний, у тому числі: 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Стаття 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг, згідно вимог якої споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Згідно з пунктом 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Таким чином суд першої інстанції із посиланням на висновки, висловлені Верховим Судом, зокрема в постанові від 22 грудня 2020 року в справі № 311/3498/18, дійшов правильного висновку про те, що нарахування теплопостачальними організаціями оплати за послуги з опалення місць загального користування споживачам, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про порушення судом норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції не надіслав кожному із відповідачів окремо ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та додаткові докази, чим позбавив відповідачів права на подання відзиву та особистої участі у справі.
У матеріалах справи на а. с. 30 міститься рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви, відповідно до якого 06 лютого 2023 року зазначені документи були вручені ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Колегія суддів звертає увагу, що скаржник не оспорює отримання ним ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви, проте як слідує із матеріалів справи, правом на подання відзиву на позов, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін тощо ОСОБА_1 не скористався.
При цьому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2023 року не оскаржують, а повноваження на представлення їх інтересів у суді ОСОБА_1 у справі відсутні.
З огляду на це апеляційний суд вважає, що такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.
Щодо покликань скаржника на те, що відповідачі не є власниками (співвласниками) квартири АДРЕСА_2 , а тому не можуть бути платниками житлово-комунальних послуг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті першої вказаного закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).
Пунктом 5 частини другої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Водночас частиною третьою статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено , що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою  АДРЕСА_1 , а відтак з урахуванням викладених норм несуть обов`язок зі сплати за спожиті житлово-комунальні послуги, тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.
Твердження ОСОБА_1 про те, що право вимоги за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, має споживач, а не постачальник житлово-комунальних послуг, апеляційний суд вважає надуманими. Така позиція скаржника є відображенням його суб`єктивного тлумачення закону, оскільки такої вказівки чинне законодавство про житлово-комунальні послуги не містить.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати за перегляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2023 року залишити без змін. 
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                                 В. В. Оніщук

Судді                                                                                 С. Г. Копаничук
                                                                        
В. П. Рибчинський