ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року	 	Справа № 297/1675/22 пров. № А/857/2378/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді - доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Пенсійний фонд України, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 січня 2023 року (суддя Ващилін Р.О., м.Ужгород),
ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУПФ, ПФУ відповідно) в якому просив:
визнати дії ГУПФ щодо відмови в проведенні виплати вимушеного переселеній особі, пенсії або грошової допомоги через установу державного Акціонере товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – Приватбанк) протиправними; 
визнати право ОСОБА_1 самостійно вибирати в Україні уповноважений банк для відкриття поточного рахунку для отримання пенсії за віком або грошової допомоги; 
зобов`язати ГУПФ вчинити певні дії по виплаті призначеної пенсії за віком через вибрану ОСОБА_1 установу Приватбанку, або інший вибраний ОСОБА_1 уповноважений банк; 
зобов`язати відповідача провести з 16.02.2022 нарахування та виплату позивачу суми компенсації втрати частини доходів до дня виплати, у зв`язку з порушенням строків виплати суми призначеної та не виплаченої пенсії за віком;
допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати призначеної пенсії за віком з компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії позивачу у межах суми стягнення за один місяць;
зобов`язати ГУПФ подати до встановленого судом строку звіт про виконання прийнятого по цій справі судового рішення з розрахунком суми компенсації втрати частини доходів до дня виплати останньої затриманої по строку суми пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за віком до суду зазначеного у рішенні, відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що 16.02.2022 по теперішній час не отримує пенсію за віком, яка призначена згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), позивач є вимушено переселеною особою з липня 2015 року та мешкає у місті Берегово Закарпатської області. Вказаний статус особи підтверджений судовим рішенням у справі №297/1131/18. За незаконною відмовою ГУПФ позивачу не виплачується пенсії за віком з підстав не відкриття банківського рахунку для отримання пенсії виключно в установі Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі – Ощадбанк). Позивач вважає такі дії ГУПФ та ПФУ дискримінаційними по відношенню до особи, яка має статус внутрішньо переміщеної особи (далі – ВПО).
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Позивач у відповіді на відзив на апеляційну скаргу заперечує доводи, що у ньому викладені та підтримує вимоги апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 КАС, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Кабінетом Міністрів України (далі – КМУ) встановлений особливий порядок виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, законність якого переглядалася Верховним Судом, тому ГУПФ повинне керуватися виключно тими нормативно-правовими актами, які є чинними та не скасовані у встановленому законом порядку.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 є ВПО та з 05.07.2015 проживає в м. Берегово Закарпатської області. 
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 2 липня 2018 року у справі №297/1131/18, яке набрало законної сили 02.08.2018, визнано як юридичний факт що вимушене переселення позивача, в липні 2015 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Луганської області України.
Рішенням ГУПФ від 19.04.2022 №072250005726 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 16.02.2022 (з 08.04.2022 довічно).
08.02.2022 ОСОБА_1 подав до ГУПФ заяву про виплату пенсії або грошової допомоги на поточний рахунок, який відкрито у відділенні Регіонального управління Приватбанку, однак призначена пенсія на такий перерахована не була.
Листом Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ від 01.06.2022 №11968-11759/М-03/8-2800/22 позивача-апелянта було повідомлено, що нормами постанови КМУ від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам передбачено виплату пенсій, призначених внутрішньо переміщеним особами, через рахунки та мережу установ і пристроїв» (далі – Постанова №637) Ощадбанку з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. 
Вважаючи протиправними дії органів ПФУ щодо відмови у проведенні виплати його пенсії через установу Приватбанку, та з метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з  незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (стаття 92 Конституції України).
Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом № 1058-VI.
Відповідно статті 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Статтею 47 Закону №1058-VI визначено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Внутрішньо переміщеною особою, в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі – Закон №1706-VII), є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Положення статті 7 Закону №1706-VII гарантують забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб, в тому числі, на пенсійне забезпечення.
Так, частиною третьою вказаної статті визначено, що громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Стаття 10 Закону №1706-VII визначає повноваження Кабінету Міністрів України з питань забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Зокрема, Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону; здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
Отже, зазначеними законодавчими нормами Кабінету Міністрів України делеговано повноваження на встановлення умов та порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам.
На виконання вищевказаних повноважень 05.11.2014 КМУ прийняв Постанову №637  (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних відносин).
Пунктом 1 Постанови №637 встановив, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону №1706-VII від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.
Отже, КМУ встановлений особливий порядок виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, законність якого переглядалася Верховним Судом. Так, в постанові від 25 вересня 2018 року у справі №826/11272/16 Верховний Суд звернув увагу на те, що метою прийняття відповідачем Постанови № 637 у редакції зі змінами, є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат.
Такі зміни прийняті з метою удосконалення системи призначення здійснення контролю за соціальними виплатами внутрішньо переміщеним особам.
Таким чином, враховуючи те, що оспорюванні зміни до Постанови №637 були прийняті на виконання положень Законів України та з метою реалізації політики у сфері соціального захисту переміщених осіб, надання Ощадбанку статусу уповноваженого банку в межах зазначеної програми здійснено КМУ на виконання Закону №1706 та в межах наданих КМУ повноважень.
При цьому, вони не тільки надають можливість забезпечити здійснення адресних виплат через установи уповноваженого банку, але й водночас, не позбавляють права відповідних одержувачів коштів отримати такі виплати та, за необхідності і бажання, розмістити отримані кошти в будь-якій іншій банківській установі.
Колегія суддів дійшла висновку, що КМУ, приймаючи оспорювані зміни до Постанови №637, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки будь-яких обмежень прав громадян, зокрема, вільно переміщених осіб, пов`язаних із соціальними виплатами, не встановлено.
Предметом розгляду справи №826/11272/16 було визнання дискримінаційними і такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили з моменту прийняття, пункту 3 «Змін, що вносяться до Постанов Кабінету Міністрів України», затверджених постановою КМУ від 14.03.2016 № 167 «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України» (далі – Постанова № 167) та абзацу 4 пункту 1 Постанови №637, в частині отримання з бюджету щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання у власних інтересах та в інтересах членів своєї сім`ї, як внутрішньо переміщених осіб, відкрити рахунок Ощадбанку.
В розглядуваній справі позивач оскаржує дії відповідача, щодо невиплати йому призначеної на законних підставах пенсії, через те, що останній бажає отримувати пенсію на рахунок, що відкритий у іншій банківській установі ніж Ощадбанк.
Вказані у цій справі спірні відносини є подібними тим, які були предметом спору у справі №826/11272/16, так як і у цій справі особа мала статус ВПО та не бажала відкривати рахунок в Ощадбанку для отримання з бюджету щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, а у розглядуваній справі позивач теж має статус ВПО, не бажає відкривати рахунок в Ощадбанку для отримання пенсії.
Посилання скаржника на те, що до спірних відносин слід застосовувати позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 805/402/18, яка викладена у постанові від 4 вересня 2018 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, так як предметом розгляду вказаної справи були відносини з приводу незаконного припинення виплати пенсії ВПО з підстав, не передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV, «виплата була призупинена у зв`язку з проведенням верифікації за списками СБУ з підстав перевірки місця фактичного проживання». В розглядуваній ж справі пенсія позивачу призначена, проте не виплачується на рахунок останнього, так як апелянт не бажає відкривати банківський рахунок для отримання пенсії в Ощадбанку. Також необхідно звернути увагу і на те, що у справі №805/402/18 спірним питанням не було небажання особи відкривати рахунок в Ощадбанку, так як такий рахунок в особи був відкритий і до певного часу вказану пенсію позивач по справі №805/402/18 отримувала.
«Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках», затверджений постановою КМУ від 30.08.1999 №1596 (в редакції постанови КМУ від 22.09.2016 № 662; далі - Порядок № 1596; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках.
Відповідно до пункту 16 Порядку №1596 якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.
У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.
Згідно з пункту 6 Порядку № 1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка. Для внутрішньо переміщених осіб, які перебувають на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з «Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 № 509, уповноваженим банком є Ощадбанк.
Пунктами 9 - 11 вказаної Постанови визначено, що між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку. Одержувачі, крім внутрішньо переміщених осіб, можуть у будь-який час змінити уповноважений банк, подавши заяву до відповідного уповноваженого банку згідно з пунктом 10 цього Порядку.
Оскільки позивач є ВПО, на нього поширюються вимоги щодо відкриття рахунку в уповноваженому банку Ощадбанк.
За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон №5207-VI) дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Законом №5207-VI передбачено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; повагу до гідності кожної людини; забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.
Статтею 6 цього ж Закону визначено, що форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.
При цьому, не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:
спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;
здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;
надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;
встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;
особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.
Згідно частини першої, другої статті 8 Закону №5207-VI розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації.
В пояснювальній записці до проекту Постанови №637 зазначено, що у проекті акта відсутні положення, які містять ознаки дискримінації.
Метою прийняття проекту акту є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат, запобігання фінансування тероризму.
Таким чином, запровадження законодавцем такого механізму, в частині порядку виплати ВПО соціальних виплат, в тому числі пенсійних виплат, через рахунки та мережу установ і пристроїв Ощадбанку, з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, є виправданим втручанням у право особи зі статусом ВПО, на можливість обирати установу банку для отримання пенсії, в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Однак таке втручання в цьому разі є: прямо передбачено законом і переслідує легітимну мету; необхідним у демократичному суспільстві, оскільки відповідає нагальній суспільній потребі; пропорційним з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямований Закон №1706-VII та Порядок №637.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечує право позивача на отримання пенсії, така пенсія позивачу нараховується, однак не отримується не з причин неправомірних дій збоку ГУПФ, а внаслідок відсутності бажання скаржника відкривати банківський рахунок в Ощадбанку, з якого в подальшому немає заборони переводити зазначені кошти на інший рахунок відкритий в іншій банківській установі. Не виплата призначеної пенсії відбувається з вини самого позивача, а не ГУПФ.
За наведеного правового регулювання ГУПФ не може діяти іншим чином, ніж так як передбачено Порядком №637.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано оцінку тому, що відповідач на виконання вимог ухвали про витребування доказів (матеріалів пенсійної справи) подав такі докази поза межами строку визначені ухвалою, не приймаються апеляційним судом до уваги, так як судом надана належна оцінка тим доказам, які ним були витребувані, а порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.
Безпідставними також є доводи позивача-апелянта про те, що суд першої інстанції у рішення суду не зазначив рішення у справі №297/1131/18, як доказ того, що позивач є вимушено переселеною особою з окупованої території Луганського області, так як вказаний факт ніким не оспорюється та визнається учасниками справи.
Крім того, зважаючи на те, що як уже вказано вище дії відповідача по застосуванню норм Порядку №637, в частині повідомлення позивача про необхідність відкриття банківського рахунку для отримання пенсії в установі Ощадбанку не є дискримінаційними, а з огляду на мету вказаного Порядку №637 та особливий статус особи, як ВПО і тих виплат, що їй належать, такими, що є необхідними в демократичному суспільстві, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про залучення до участі у справі на підставі частини другої статті 55 Конституції України Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.  
Положення КАС встановлюють, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини може особисто або через свого представника звертатися до адміністративного суду з позовом, брати участь у розгляді справ за його позовом (заявою), а також на будь-якій стадії розгляду вступати у справу, провадження в якій відкрито за позовами (заявами) інших осіб, подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, у тому числі у справі, провадження в якій відкрито за позовом (заявою) іншої особи (частина друга статті 53 КАС).
Проте залучення за ініціативою суду Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини для отримання висновку про дискримінацію в межах спірних правовідносин нормами процесуального законодавства не передбачено.
При цьому, якщо позивач вважає, що дії ГУПФ, ПФУ чи будь-яких органів порушеного його конституційні права, він особисто має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. 
Апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 січня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний