ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1355/22                        Головуючий І інстанції – Зелінська І.В.
Провадження № 33/818/313/23                                Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.161-1 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
05 квітня 2023 року м. Харків
       Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого        судді                                 Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання                        Соболєвої Є.Є.
за участю захисника                                 Гріга К.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Гріга К.С. на постанову судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.161-1 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

в с т а н о в и в :
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 23.11.2022 року о 12-45 год. за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 18 здійснював роздрібну торгівлю бензином А-92 за ціною 40 грн. за 1 літр та скрапленим газом за ціною 28,90 грн. за 1 літр на АЗС без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без документів дозвільного характеру, а також без сплати податку.
Постановою судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17000 гривень з конфіскацією пального, вилученого 23.11.2022 року, а саме бензину А-92 у кількості 2153 л. та скрапленого газу у кількості 2235 л., у власність держави та стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Гріга К.С. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. 
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначав, що він є найманим працівником на АЗС та матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання чи посадовою особою, відповідальною за діяльність суб`єкта господарювання.
Вказує, що працівниками поліції не вилучались будь-які грошові кошти, які нібито отримані від незаконної реалізації пального, тобто матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 виручки з продажу пального.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що вилучене пальне належить на праві власності ОСОБА_1 чи будь-якій іншій особі, а тому конфіскація такого майна є порушенням права власності третіх осіб, які є власниками пального та які не залучались працівниками поліції. 
Крім того, зазначає, що оскільки на час розгляду апеляційної скарги закінчився трьох місячний строк з дня вчинення адміністративного правопорушення, то провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Мотиви суду
Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, заслухавши доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.
А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.
У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Виходячи зі змісту ст.7,245,279,280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.
При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Згідно з диспозицією ч.1 ст.161-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі оптової або роздрібної торгівлі пальним без державної реєстрації суб`єктом господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання, передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Таким чином, об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
Визначення господарської діяльності міститься, зокрема, у Господарському кодексі України (далі – ГК України). Відповідно до статті 3 цього Кодексу під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва – підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України). Некомерційне господарювання – це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку (стаття 52 ГК України).
Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно зі статтею 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Отже, незалежно від наявності/відсутності мети отримання прибутку, господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюється самостійно (ініціативно) та систематично. Саме у разі здійснення такої (господарської) діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа – підприємець (стаття 58 ГК України). За відсутності в діяльності особи щодо реалізації продукції ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже, і про обов`язок особи зареєструватись як суб`єкт господарювання.
Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності», під господарською діяльністю слід розуміти діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язану з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої – безпосередність (самостійно), систематичність (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик її здійснення з метою отримання прибутку (п.2).
Отже суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161-1 КУпАП (в частині здійснення господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання, передбачено законом) може бути лише суб`єкт господарювання.
Крім того необхідною ознакою господарської діяльності є її систематичність, виконання на професійній основі, а саме вчинення три і більше разів, а також отримання від здійснення зазначеного виду діяльності дохід. Разове вчинення зазначеної дії не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161-1 КУпАП.
З огляду на зазначене під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.161-1 КУпАП, при встановленні об`єктивної сторони складу правопорушення, яке полягає у оптовій або роздрібній торгівлі пальним без державної реєстрації суб`єктом господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів), її самостійність та ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.
Так, згідно постанови суду першої інстанції,  ОСОБА_1 23.11.2022 року о 12-45 год. за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 18 здійснював роздрібну торгівлю бензином А-92 за ціною 40 грн. за 1 літр та скрапленим газом за ціною 28,90 грн. за 1 літр на АЗС без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без документів дозвільного характеру, а також без сплати податку. Вказані дії кваліфіковані за ч.1 ст. 161-1 КУпАП.
При цьому судом зазначено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 161-1 КУпАП, підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, письмовими доказами: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №737456 від 23.11.2022 року; рапортом оперуповноваженого 4 відділу УСР в Харківській області ДСР НП України капітана поліції Гончарова Р.; описом вилученого майна; поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; розпискою ОСОБА_1 щодо отримання вилученого майна на відповідальне зберігання; фотоматеріалами; поясненнями ОСОБА_1 .
Втім, жодних відомостей про те, що така реалізація пального з боку ОСОБА_1 була самостійною та ініціативною, повністю охоплювалась його власною господарською компетенцією, а не була пов`язана із виконанням трудових функцій найманим працівником на робочому місці із використанням майна суб`єкта господарювання, зареєстрованого у встановленому порядку у протоколі не наведено, жодних доказів чи свідчень щодо існування таких обставин (фактів) до протоколу додано не було.
Крім того, в протоколі не відображено конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.161-1 КУпАП, оскільки відсутня інформація кому, у який спосіб відбувався продаж пального та не зазначено даних кому саме було реалізовано пальне.
Більш того, в протоколі АПР18 №737456 від 23.11.2022 року по суті йдеться про разовий випадок реалізації пальним, що не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 саме здійснення господарської діяльності з огляду на поняття такої і навіть щодо цього випадку такої реалізації відсутні докази продажу, оскільки не було здійснено та оформлено належним чином контрольної закупки, а лише мається констатація абстрактного факту роздрібної торгівлі «бензином А-92 за ціною 40 грн. за 1 літр та скрапленим газом за ціною 28,90 грн. за 1 літр».
Також абсолютно не зрозуміло, які саме « необхідні дозвільні документи» малися на увазі – дозвіл органів пожежного нагляду, дозвіл на зберігання пального, певний вид ліцензії, тощо. Втім, встановлення та зазначення таких даних, є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, так як правова норма ст.161-1 КУпАП є бланкетною. Тому без посилання на спеціальне законодавство, що регламентує певний вид господарської діяльності та вимагає обов`язковість отримання відповідних дозвільних документів, таке обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист. Такий формальний підхід є абсолютно неприпустимим.
Крім того, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161-1 КУпАП полягає у здійсненні господарської діяльності, тобто процесу обміну товарами та грошима.
Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані щодо отримання ОСОБА_1 грошей від продажу пального, тобто виручки, яка відповідно до санкції ч.1 ст. 161-1 КУпАП повинна бути конфіскованою у разі визнання особи винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення. Відсутні такі відомості і в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
Водночас апеляційний суд зауважує, що визнання факту торгівлі самою особою, яка притягається до адміністративної відповідальності з огляду на принцип презумпції невинуватості, не позбавляє особу, яка виявила можливе правопорушення та склала відповідний протокол, обов`язку доводити наявність всіх ознак складу правопорушення та винуватості особи в його вчиненні відповідно до положень ст. 251, 252 КУпАП.
Сам протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження його іншими об`єктивними доказами здійснення систематичної господарської діяльності з відповідними порушеннями, як і визнання вини ОСОБА_1 , не можуть бути однозначними та достатніми доказами наявності в його діях складу даного правопорушення поза розумним сумнівом. Позиція останнього може змінюватися під впливом будь-яких обставин, є його правом будувати лінію захисту, а суд повинен перевірити свідчення такої особи на предмет достовірності та об`єктивності з огляду наявності інших беззаперечних доказів, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення за критерієм «поза розумним сумнівом».
Долучені працівниками поліції пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 містять абстрактний характер, оскільки ними було лише констатовано, що вони були залучені співробітниками поліції в якості понятих, щоб засвідчити факт незаконної реалізації паливно-мастильних матеріалів (бензин А-92, газ) без дозвільних документів. Однак, пояснення свідків взагалі не містять відомостей хто здійснював продаж пального, кому, скільки разів та на підставі чого ними було встановлено, що продаж здійснювався без дозвільних документів.
Встановлення та зазначення повних відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення, є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП. 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Проте судом першої інстанції залишено поза увагою наведені недоліки, допущені уповноваженою посадовою особою під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, під час апеляційного перегляду справи судом встановлено, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано доказів, які б беззаперечно підтверджували здійснення ОСОБА_1 систематичного продажу пального без державної реєстрації суб`єкта господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.161-1 КУпАП. 
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст.251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Однак, дані вимоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
В постанові не наведено повною мірою встановлених судом під час розгляду справи обставин, які становлять об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, визначених ч.1 ст.161-1 КУпАП, у тому числі щодо систематичної, самостійної та ініціативної господарської діяльності ОСОБА_1 (з метою отримання прибутку чи без такої мети) без державної реєстрації суб`єкта господарювання або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), не перевірено чи взагалі останній є суб`єктом даного адміністративного правопорушення, не наведено будь-якого обґрунтування висновку суду про наявність в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Оскаржувана постанова містить лише відтворений зміст протоколу про адміністративне правопорушення та формальний перелік отриманих судом доказів.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
Таким чином порушено принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на формально перелічених документах, не взято до уваги та не встановлено хто саме здійснював господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , чи має ця особа   державну реєстрацію суб`єкта господарювання, чи перебуває ОСОБА_1 у трудових відносинах з цією особою, тощо.
Слід зазначити, що матеріали справи взагалі не містять жодних об`єктивних належних доказів, які б взагалі доводили зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і в судовому рішенні факти та події. Рапорт оперативного працівника поліції не може бути визнаний доказом, так як за своєю правовою формою є документом, який містить певну інформацію, яка підлягає перевірці. Сам протокол про адміністративне правопорушення за правовим змістом є фактично обвинуваченням, яке підлягає доведенню, не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, враховуючи позицію ЄСПЛ (справа Карелін проти Російської Федерації). Протокол вилучення пального і обладнання жодним чином не доводить якесь відношення до нього ОСОБА_1 , окрім підпису, а фото території АЗС взагалі не містить ніякої інформації. Наявність відеоматеріалів, показань безпосередніх свідків, оперативних закупок, тощо, відсутня.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161-1 КУпАП, є недоведеним, а висновок суду про винуватість останнього є безпідставним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, наявним доказам та зазначеним вимогам закону, про що слушно зазначається в апеляційній скарзі.
Враховуючи зазначене, постанова судді щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.161-1 КУпАП.
Керуючись ст. 294, 295, 296 КУпАП,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Гріга К.С. задовольнити частково.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 лютого 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.161-1 КУпАП – закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.296 КУпАП повернути ОСОБА_1 вилучене 23.11.2022 року в нього пальне, а саме бензин А-92 у кількості 2153 л. та скраплений газ у кількості 2235 л.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                Р.В. Гєрцик