КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №758/672/21                                                                    Головуючий у суді І інстанції: Ковбасюк О.О.
провадження №22-ц/824/8249/2023                                                  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 травня 2023 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Кулікової С.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Мартинюк Марії Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим відповідач підписав заяву № б/н від 07 вересня 2011 року, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом позивача у заяві. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав позичальникові кредит у зазначеній сумі. Проте відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 04 січня 2021 року має перед позивачем заборгованість за вказаним договором на загальну суму 55380 грн 60 коп., з яких: 43455 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом, 11925 грн 07 коп. - заборгованість по процентами за користування кредитом. З підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року задоволено позов.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 вересня 2011 року в сумі 55380 грн 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 43455 грн 53 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 11925 грн 07 коп..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2270 грн.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Мартинюк Марія Русланівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Представник апелянта вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому на думку представника рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необгрунтованим.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а саме вказувала на те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" не містить підпису ОСОБА_1 .. Зазначила, що Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" містять декілька пунктів по різним видам кредитних карт.
Вказувала також, що анкета-заява не містить даних про умови кредитування, в ній відсутня відмітка про те, яку саме картку мав намір отримати апелянт, який рахунок він просив йому відкрити, а також бажаний кредитний ліміт, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що апелянт мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки.
Зазначила, що довідка про зміну умов кредитування, обслуговування кредитної картки та довідка про видані кредитні карти не містять підпису відповідача та даних про прізвище, ініціали та посадове становище працівника банку, який їх видав.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта також вказувала, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до суду першої інстанції Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 07 вересня 2011 року, а саме позивач не надав виписки по рахунку з дня підписання заяви-анкети, а саме з 07.09.2011 року, аргументувавши це тим, що документи з 2011 року не зберігаються, і це ставить під сумнів розрахунки банку, оскільки вони здійсненні із порушенням вимог чинного законодавства та не дають можливості реально оцінити суму заборгованості перед позивачем та її наявності в цілому.
Також зазначила, що матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості.
Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані відповідачем за кредитним договором № б/н від 07 вересня 2011 року кошти добровільно банку не повернуті, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованим, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43455 грн 53 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 11925 грн 07 коп. станом на 04.01.2021 року.
Також щодо строків позовної давності суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач звернувся до суду з позовом 25 січня 2021 року, а перебіг позовної давності почав спливати з 15 грудня 2020 року (оскільки останній платіж був 14.12.2020 року), тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Встановлено, що ОСОБА_1 , звернулася до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, тому 07 вересня 2011 року підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
При укладанні договору № б/н від 07 вересня 2011 року сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач.
До зазначеної Анкети-заяви банк додав довідку про тип кредитного продукту, підписану відповідачем, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідачу було видано наступні кредитні картки (а.с. 19 том 1):
- 25 січня 2013 року - кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до серпня 2016 року;
- 13 червня 2014 року - кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2018 року;
- 13 травня 2016 року - кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до травня 2020 року;
- 06 червня 2018 року - кредитну картку № НОМЕР_4 з терміном дії до травня 2022 року.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , 25 січня 2013 року останньому було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн., з 20 травня 2013 року - 20000 грн, з 26 червня 2014 року - 21500 грн, з 25 вересня 2014 року - 24000 грн, з 14 червня 2017 року - 25000 грн, з 13 жовтня 2017 року - 27000 грн, з 01 грудня 2017 року - 29000 грн, з 09 січня 2018 року - 31000 грн, з 27 вересня 2018 року - 50000 грн, з 21 лютого 2019 року - 48961 грн 16 коп., з 06 березня 2019 року - 48918 грн 43 коп., з 12 березня 2019 року - 48708 грн 43 коп., з 13 березня 2019 року - 48390 грн, з 15 березня 2019 року - 48169 грн 43 коп., з 25 березня 2019 року - 47599 грн 43 коп., з 26 березня 2019 року - 47600 грн, з 29 березня 2019 року - 46960 грн, з 31 березня 2019 року - 47189 грн 43 коп., з 01 квітня 2019 року - 46320 грн, з 08 квітня 2019 року - 45370 грн, з 20 лютого 2020 року - 0 грн (а.с. 18 том 1).
З виписки по рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався виданою банком кредитною карткою та періодично вносив платежі в погашення кредиту.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості вбачається, що станом на 04 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 55380 грн 60 коп., з яких: 43455 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом, 11925 грн 07 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 5-17 том 1).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки фактично отримані та використані відповідачем за кредитним договором № б/н від 07 вересня 2011 року кошти добровільно банку не повернуті, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі розмірі 43455 грн 53 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 11925 грн. 07 коп..
Доводи апеляційної скарги про те, що з наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти висновку про те, що апелянт мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду карти та розміру кредитного ліміту, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20 том 1). У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку. Окрім цього в заяві зазначено, що відповідач зобов`язуться виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку. Тому колегія суддів вважає дані твердження апелянта безпідставними.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскільки анкета боржника підписана у 2011 році, отже боржник мав можливість користуватись банківською карткою та ознайомитись із усіма правилами надання банківських послуг, адже у відповідача було достатньо часу для вивчення правил та умов надання банківських послуг, крім того відповідач фактично погоджувався з ними, оскільки неодноразово отримував нові кредитні картки та враховуючи принцип добросовісної поведінки суд апеляційної інстанції вважає, зазначені доводи необгрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме надані до суду першої інстанції Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вже встановлено судом, відповідачем підписано анкету-заяву, заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки позивачем про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість, користувався та отримував кошти за кредитним договором. Тому колегія суддів вважає, що відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, а доводи апеляційної скарги про не знання та нерозуміння тарифів, умов та правил не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки до суду першої інстанції позивачем надано виписку по рахунку (а.с. 59-86 том 1), банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, тому колегія суддів вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є неналежним та допустимими доказами у справі. Колегія суддів також зазначає, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований.
Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання представника апелянта в апеляційній скарзі на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), оскільки анкета боржника підписана у 2011 році, отже боржник мав можливість користуватись банківською карткою та ознайомитись із усіма правилами надання банківських послуг, підтверджував своєю поведінкою погодження з умовами та правилами, оскільки неодноразово отримував нові картки у позивача.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 07.09.2021 № б/н, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43455 грн 53 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 11925 грн. 07 коп. станом на 04.01.2021 року.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд  першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 1054, 1048, 1056-1 ЦК України.
Суд апеляційної інстанції погоджується також з висновками суду першої інстанції щодо строків позовної давності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 25 січня 2021 року, а перебіг позовної давності почав спливати з 15 грудня 2020 року, оскільки 14 грудня 2020 року відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом у сумі 1365 грн, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої статті 264 ЦК України, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.
З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Марії Русланівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «18» травня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                Л.П. Сушко

Судді                                                                                       С.В. Кулікова                                   
                                                                                                                                                                                                                                                          В.І. Олійник