ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4176/23 Справа № 207/1863/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Юрченко І. М. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, – 

ВСТАНОВИЛА: 

У липні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.05.2018 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №5031375-02-21-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 05.02.2019 року приблизно у м. Харків по вул. Велика Панасівка мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAF XF95» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 20.03.2019 року по справі №642/974/19, вказана ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України. Згідно рахунку-фактури №0000003659 від 11.02.2019 року та рахунку-фактури №0000003741 від 27.03.2019 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Venza» склала 52361,50 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило власнику пошкодженого автомобіля страхове відшкодування у загальному розмірі 52361,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4835 від 26.02.2019 року та №7580 від 28.03.2019 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «DAF XF95», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована за полісом №АМ/4454906 в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 36495,00 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом №АМ/4454906 склала 15866,50 грн. 15.07.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №5031375-02-21-01 від 30.05.2018 року. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 15866,50 грн.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 15866,50 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 05.02.2019 року у м. Харків по вул. Велика Панасівка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «DAF XF95» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 (а.с. 20, 21).
Внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдані механічні пошкодження, що підтверджується копією акту огляду транспортного засобу від 06.02.2019 року (а.с. 24). 
На час вказаної вище ДТП, цивільно-правова відповідальність власника (володільця) автомобіля «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за договором добровільного страхування наземного транспорту №5031375-02-21-01, укладеним 30.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 , відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування; страхова сума за договором, згідно п. 2.1, складає 100000,00 грн. (а.с. 13-14). 
Цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу «DAF XF95», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована за полісом обов`язкового страхування №АМ/4454906 в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» терміном дії до 07.08.2019 року (а.с. 20, 31). 
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 20.03.2019 року по справі №642/974/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; постанова набрала законної сили 02.04.2019 року (а.с. 21). 
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР №1 ГУМВСУ Харків 28.05.2010 року, власником автомобіля «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП є ОСОБА_3 (а.с. 17). 
Згідно копії рахунку-фактури №0000003659 від 11.02.2019 року та копії рахунку-фактури №0000003741 від 27.03.2019 року, що складені ТОВ «Молавтопром», загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить (48981,50 грн + 3380,00 грн) 52361,50 грн. (а.с. 25, 26).
ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило на користь ТОВ «Молавтопром» страхове відшкодування у загальному розмірі 52361,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4835 від 26.02.2019 року на суму 48981,50 грн. та №7580 від 28.03.2019 року на суму 3380,00 грн. (а.с. 27, 30). 
Як зазначає позивач, ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, у зв`язку з чим ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 36495,00 грн. 
15 липня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору (а.с. 32-34). 
Згідно копії додатку №1 до договору №15/07/2020, до позивача перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків до відповідача на суму 15866,50 грн. (а.с. 34). 
Судом установлено, що учасники спірних правовідносин мають декілька зобов`язань:
договірне зобов`язання між ПрАТ «СК «ВУСО» (правонаступником якого є позивач - ФОП ОСОБА_1 ) і потерпілою ОСОБА_3 (власник « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») – за договором добровільного майнового страхування;
деліктне зобов`язання між потерпілою  ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 – із завдання шкоди внаслідок ДТП;
договірне зобов`язання між відповідачем ОСОБА_2 і ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» – за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18); пункт 34).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. 
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. 
Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Враховуючи викладене, вимога позивача (правонаступника страховика ОСОБА_3 ) до завдавача шкоди ОСОБА_2 не є регресною, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації – переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. 
Таким чином, позивачем помилково здійснено кваліфікацію права вимоги як регресу. 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у пункті 36.1 статті 36 цього Закону.
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)). 
Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник. 
У випадку, якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково – приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди. 
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 вказаного вище Закону). 
Як встановлено судом, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило на користь ТОВ «Молавтопром» (постачальник послуг з відновлювального ремонту) страхове відшкодування у загальному розмірі 52361,50 грн. 
Позивачем не представлено суду доказів розміру ліміту відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» №АМ/4454906, яким була забезпечена цивільно-правова відповідальність власника (володільця) транспортного засобу «DAF XF95», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Також позивачем не надано доказів розміру франшизи, якщо вона була передбачена вказаним договором страхування. Клопотання про витребування відповідних доказів ні суду першої ні апеляційної інстанції - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. 
ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (страховик відповідача) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. 
Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, страховик відповідача (ПрАТ «СК «АХА Страхування») за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. 
Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. 
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). 
Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15. 
Отже, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Разом з тим, позивачем не надано будь-яких письмових доказів розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством; клопотання про витребування відповідних доказів судом, призначення відповідної судової експертизи - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. 
Безпідставними є посилання позивача на те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням зносу, становить суму виплачених страховиком винуватця (ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай») - 36495,00 грн., адже розрахунок вартості такого ремонту потребує спеціальних знань, залучення спеціаліста (експерта) та проводиться у порядку, встановленому законодавством. 
Більше того, позивачем не надано доказів часткової виплати страховиком відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ПрАТ «СК «ВУСО» грошових коштів у розмірі 36495,00 грн., клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у даній справі позовні вимоги до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» не заявлені; враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика; приймаючи також до уваги відсутність доказів розрахованого у встановленому законом порядку розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Toyota Venza» з урахуванням зносу, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , що передчасно пред`явлені до заподіювача шкоди ОСОБА_2 . 
Місцевим судом безпідставно не вирішено питання щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай»; однак, у даному випадку, зазначена обставина не є підставою для скасування рішення місцевого суду, оскільки висновок суду першої інстанції про передчасність пред`явлення позову до ОСОБА_2 є правильним. Крім того, колегія наголошує, що позивач не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись з відповідним позовом до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». 
Посилання апелянта на те, що спірні правовідносини є регресним зобов`язанням є безпідставним, адже суд першої інстанції правильно визначився з характером спору, зазначивши, що перехід права вимоги від потерпілої особи до страховика у деліктному зобов`язанні є суброгацією. 
Висновки суду першої інстанції щодо незаконності відступлення права вимоги від ПрАТ «СК «ВУСО» до позивача за договором про відступлення права вимоги від 15 липня 2020 року №15/07/2020 є передчасними, адже правомірність (недійсність) даного договору не є предметом спору у даній справі та не заперечується відповідачем. Однак, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого суду є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст судового рішення складений 29 травня 2023 року. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова