Постанова                       
Іменем України    
28 червня 2023 року 
м. Київ
справа № 372/951/20
провадження № 61-11431св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства і Державного підприємства «Київське лісове господарство»,
відповідачі: Першотравенська сільська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Сушко Л. П., Суханової Є. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У  березні 2020 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, витребування земельної ділянки із незаконного володіння. 
Позов обґрунтований тим, що рішенням 57-ї сесії 7-го скликання Першотравенської сільської ради від 23 квітня 2019 року № 552/7 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в с. Перше Травня» (далі - рішення № 552/7) затверджено проєкт землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2326 га, кадастровий номер 3223186600:02:020:0029, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села Перше Травня Обухівського району Київської області за рахунок земель комунальної власності (далі - спірна земельна ділянка).
У подальшому ОСОБА_2 зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та згідно з договором купівлі-продажу від 11 червня 2019 року № 679 відчужила її на користь ОСОБА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 січня 2020 року № 197307305 ОСОБА_1 є її власником на час звернення з позовом.
Згідно з інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 14 травня 2019 року № 02-02/408 спірна земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення кварталу 3 Обухівського лісництва, які відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року становлять єдиний масив лісових насаджень. Погодження на вилучення лісових ділянок підприємство не надавало.
Відповідно до пункту 5 розділу 8 «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України (далі - ЛК України) право користування ДП «Київське лісове господарство» землями лісогосподарського призначення площею 0,2326 га підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003 року.
Рішення № 552/7 прийняте без дотримання статей 20, 56, 84, 116, 122, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у зв`язку з цим відповідно до статей 21, 152, 155 ЗК України, статей 16, 21, 393 Цивільного кодексу України                        (далі - ЦК України), статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» є підстави для визнання його недійсним.
Оскільки Першотравенська сільська рада розпорядилась земельною ділянкою поза межами її повноважень, це не може оцінюватися як виявлення волі держави, що відповідно до статей 387, 388, 396 ЦК України дає підстави для витребування державою її майна від добросовісного набувача.
Просив визнати недійсним рішення № 552/7, витребувати на користь держави в особі ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку і стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області судовий збір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2020 року у позові відмовлено.
Відмовивши в позові, суд першої інстанції виходив з того, що факт надання у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки за рахунок земель, що знаходяться у користуванні ДП «Київське лісове господарство», не підтверджений належними та допустимими доказами, а наявні у матеріалах справи докази не вказують на порушення права ДП «Київське лісове господарство».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним рішення Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 23 квітня 2019 року № 552/7 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок у с. Перше Травня». Витребувано на користь держави в особі ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2326 га, кадастровий номер 3223186600:02:020:0029, що розташована на території Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольнивши позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з інформацією, наданою Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням, яке є уповноваженим суб`єктом та володіє інформацією про лісовпорядкування, та планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування Обухівського лісництва Київського державного лісогосподарського об`єднання «КИЇВЛІС» 2003 року спірна земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення, які перебувають у користуванні ДП «Київське лісове господарство».
ДП «Київське лісове господарство» і Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства згоди на вилучення чи припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою не надавали.
Суд першої інстанції не встановив існування рішень уповноважених органів виконавчої влади щодо зменшення площі земель, наданих у постійне користування ДП «Київське лісове господарство» (вилучення з постійного користування чи інше припинення речового права), ухвалених відповідно до статей 141-149 ЗК України.
Акт польового обстеження і погодження межі села Перше Травня від 14 травня 2004 року не є належним доказом компетенції Першотравенської сільської ради на розпорядження спірною земельною ділянкою.
З 01 січня 2013 року сільські ради за будь-яких обставин не уповноважені розпоряджатися землями державної власності до належного припинення прав на них, зокрема права постійного користування державних підприємств, та виведення їх зі складу державного лісового фонду.
Витребувавши спірну земельну ділянку на користь держави в особі ДП «Київське лісове господарство», суд апеляційної інстанції виходив з того, що власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
Суд першої інстанції не врахував, що предметом спору є землі лісогосподарського призначення, щодо яких закон встановив обмеження стосовно їх використання в цивільному обороті.
Суд апеляційної інстанції вказав, що загальний інтерес стосовно контролю за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля і непогіршення екологічної ситуації переважає у цій справі приватний інтерес особи щодо збереження права на земельну ділянку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року, у якій просила її скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц, постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 372/1030/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 372/772/16, від 29 жовтня 2020 року у справі № 372/371/19, від 08 липня 2020 року у справі                     № 755/57019/17-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 496/3663/16-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 707/584/17, постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року, провадження № 6-2686цс16. 
Суди попередніх інстанцій не дослідили, зокрема, доказів у справі, на підтвердження факту передання у комунальну власність земель лісогосподарського призначення у період з 2007 до 2010 років, доказів меж та площі земель, які надані у користування ДП «Київське лісове господарство», проєкт землеустрою зміни меж ради і села Першого Травня (2004 рік), проєкт відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .
Вимога прокурора про витребування не є ефективним способом захисту прав, оскільки необхідно заявляти вимогу про усунення перешкод у користуванні.
Суд апеляційної інстанції безпідставно застосував пункт 5 розділу 8 «Прикінцеві положення» ЛК України, проте не застосував статті 49, 52, 54 ЛК України, Закон України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність».
Позивач не надав висновків земельної експертизи.
Суд апеляційної інстанції порушив баланс інтересів держави та громадянина, не вирішив питання про відшкодування  ОСОБА_2 як добросовісному набувачу понесених витрат.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У листопаді 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389, пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що рішенням № 552/7 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 14).
На підставі рішенням № 552/7 24 квітня 2019 року державний реєстратор Першотравенської сільської ради Бартко Т. М. зареєструвала за ОСОБА_2  право власності на спірну земельну ділянку (т. 1, а. с. 20-22).
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2019 року № 679 відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_1 , за яким зареєстровано право власності на цю земельну ділянку (т. 1, а. с. 20-22).
Згідно з листом ДП «Київське лісове господарство» від 14 травня 2019 року                 № 02-02/48, наданим на запит Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 13 травня 2019 року № 7540вих19, ДП «Київське лісове господарство» не надавало погодження на вилучення спірної земельної ділянки, геодезичних даних щодо неї немає (т. 1, а. с. 24-25).
Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 29 травня 2019 року № 253 спірна земельна ділянка згідно з матеріалами лісовпорядкування 2003 року належить до лісів Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство» і накладається на виділи 1, 3, 4, 6, 7, 11 кварталу 3 вказаного лісництва.
Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з листом Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 14 травня 2019 року № 04-48/1035 управління не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення спірної земельної ділянки (т. 1, а. с. 35).
Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» від 11 лютого 2020 року № 01-120 спірна земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення в кварталі 3, виділ 5 та частково виділ 25 Обухівського лісництва, погодження на її вилучення не надавалося (т. 1, а. с. 36).
Згідно з висновком Обухівського районного відділу земельних ресурсів від 17 травня 2004 року погоджено розроблений проєкт землеустрою щодо встановлення і зміни меж Першотравенської сільської ради і села Перше Травня, яким передбачено площу земель в межах Першотравенської сільської ради - 3164,1 га, зокрема площу села Перше Травня - 764,8 га (т. 1, а. с. 117).
Відповідно до рішення 30-ї сесії 24-го скликання Обухівської міської ради від 21 травня 2004 року та додатка до нього до Київської обласної ради внесено подання про встановлення меж селища Козин, села Перше Травня, населених пунктів на території Старобезрадичівської сільської ради, погоджено проєкт землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів за їх переліком та площею земель згідно з додатком (т. 1, а. с. 120-121).
Рішенням Київської обласної ради 24-го скликання від 27 травня 2004 року затверджено межі окремих населених пунктів Київської області (додатки 1-5) на підставі проєктів землеустрою. Встановлено, що проєкти землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів зберігаються у відповідних районних відділах земельних ресурсів. Визнано таким, що втратив чинність, пункт 4 додатка 5 до рішення Київської обласної ради від 18 вересня 2003 року № 117-09-XXIV «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області». Контроль за виконанням рішення покладено на постійну комісію обласної ради з питань агропромислового комплексу та земельних відносин (т. 1, а. с. 124).
Згідно з фрагментом з публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка знаходиться в межах кварталу 3 Обухівського лісництва ДП «Київський лісгосп» (т. 1, а. с. 38).
У складі Київського державного лісогосподарського об`єднання «КИЇВЛІС» є 5 044,00 га земель лісового фонду та функціонує декілька лісництв, зокрема Обухівське, що підтверджується планом лісонасаджень Обухівського лісництва Виробничої частини Київського державного лісогосподарського об`єднання «КИЇВЛІС». 
ДП «Київське лісове господарство» листом від 23 липня 2010 року № 02-375  повідомило Київську обласну державну адміністрацію про намір розробити проєкт землеустрою щодо відведення у постійне землекористування земель лісового фонду Обухівського лісництва (квартали 3, 4, 8, 9, 11, 15, 65) площею 457,00 га, а не 448,40 га.
Згідно з матеріалами лісовпорядкування Обухівського лісництва 2003 року на час розгляду справи частина земель лісового фонду залишилася не оформленою, але продовжує перебувати у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» на підставі пункту 5 розділу 8 «Прикінцеві положення» ЛК України.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статей 13 та 14 Конституції Україниземля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу, від його імені права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі статтею 80 ЗК України самостійними суб`єктами права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право безпосередньо або через відповідні органи державної влади.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
У разі коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, провадження                         № 12-161гс18, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, провадження                 № 12-245гс18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104цс19, від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, провадження                        № 12-20гс21, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21).
Під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, провадження № 14-36цс19).
Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19, провадження № 12-11гс21). 
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або в державних чи суспільних інтересах (частина друга статті 4 ЦПК України).
Стосовно позовних вимог прокурора, поданих в інтересах ДП «Київське лісове господарство», Верховний Суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).
На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. 
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (абзац третій частини третьої статті 23 Закону).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, провадження № 12-88гс19, вказує, що інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників. Водночас інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, провадження № 12-140гс19).
Отже, у прокурора немає підстав для представництва інтересів держави в особі державного підприємства. 
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, провадження № 12-20гс21, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження № 14-2цс21.
З огляду на вказане позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.
Щодо позовних вимог прокурора, поданих в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Верховний Суд зазначає таке.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).
Вказаним нормам кореспондують відповідні норми ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частини четверта, п`ята статті 56 ЦПК України). 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, провадження № 12-194гс19, звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Згідно з частиною п`ятою статті 122 ЗК України (тут і далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема ліси для нелісогосподарських потреб (частина дев`ята статті 149 ЗК України).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 31 ЛК України (тут і далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.
Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності (пункт 5 статті 27 ЛК України).
Таким чином, землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державних лісогосподарських підприємств, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій.
Водночас у разі вилучення і передання їх у власність громадян для нелісогосподарських потреб таке рішення приймає Кабінет Міністрів України.
Згідно з матеріалами справи земельна ділянка на час виникнення спірних правовідносин була покрита лісом, тобто була частиною лісового масиву кварталу з Обухівського лісництва, і рішення про її вилучення та передання у приватну власність зі зміною цільового призначення, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, приймає виключно Кабінет Міністрів України.
Відповідно до Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21 березня 2012 року № 134, обласні управління є територіальними органами Держлісагентства України.
Прокурор у цій справі обґрунтував позов в інтересах держави тим, що спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення незаконно вибула у приватну власність зі зміною цільового призначення, та просив суд витребувати її на користь державного підприємства.
Вимог про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь Кабінету Міністрів України прокурор не заявляв.
Також прокурор не заявляв вимог про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння на користь держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.
Власник майна з дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Тому не є ефективним способом захисту права власника для витребування ним свого майна із чужого незаконного володіння оспорювання не тільки відповідних рішень компетентних органів, й договорів, інших правочинів щодо спірного майна та документів, що посвідчують відповідне право. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, провадження № 12-148гс19, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, провадження № 12-157гс19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, провадження № 14-125цс20, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, провадження № 12-10гс21.
Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення права володіння відповідною земельною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, провадження                          № 12-157гс19).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, провадження № 14-125цс20).
У справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора стосуються повернення спірних земельних ділянок у власність держави як таких, що незаконно вилучені із державної власності з переданням у приватну власність, тому пред`явлення позову в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства про визнання недійсним рішення № 552/7, не є ефективним способом захисту цивільного інтересу держави. 
Отже, з урахуванням вказаного в цій частині позову прокурора необхідно відмовити.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).
З урахуванням викладеного позов першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в частині позовних вимог, заявлених в інтересах ДП «Київське лісове господарство», підлягає залишенню без розгляду, а в позові першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в частині позовних вимог, заявлених в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, про визнання недійсним рішення № 552/7необхідно відмовити.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції) за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2 102,00 грн з 1 січня 2020 року. За дві немайнові вимоги - 2 102,00 грн х 2 = 4 204,00 грн.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання касаційної скарги) за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
З урахуванням вказаного судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8 408,00 грн (4 204,00 грн х 200 %) підлягають стягненню з Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на користь  ОСОБА_2 .
Керуючись статтями 257, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в частині позовних вимог, заявлених в інтересах Державного підприємства «Київське лісове господарство», скасувати.
Позов першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в частині позовних вимог, заявленихв інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», залишити без розгляду. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року в частині позовних вимог, заявлених в інтересах Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, скасувати та ухвалити нове рішення.
У позові першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в частині позовних вимог, заявленихв інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, про визнання недійсним рішення 57-ї сесії                               7-го скликання Першотравенської сільської ради від 23 квітня 2019 року № 552/7 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в с. Перше Травня» відмовити. 
Стягнути з Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на користь  ОСОБА_2 8 408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн 00 коп на відшкодування судових витрат.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко