П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
12 квітня 2023 року                                                                                    місто Київ
справа № 368/868/20
                                                                                   провадження№22-ц/824/4357/2023    
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
сторони: 
позивач - ОСОБА_1                  
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на  рішення Кагарлицького районного суду Київської області   від 29 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Іванюти Т.Є., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
В С Т А Н О В И В :   
 
У серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся   до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2003 року, який був розірваний  8 липня 2013 року на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області.
5 лютого 2014 року Кагарлицьким районним судом Київської області частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок його 1/3 частини в цьому майні в сумі 65198 грн. Визнано за ОСОБА_1 право власності на причеп до легкового автомобіля КАРЗ-6 ПФ-01 «Фермер» вартістю 5000 грн. та автомобіль «Тойота Королла», д.н.з НОМЕР_1 вартістю 112000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі  частини автомобіля , причепа до легкового автомобіля та автопідйомнику в сумі 60000 грн. В порядку взаєморозрахунків  стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за більш отриману  частку в майні 73594 грн.
Апеляційним судом  Київської області від 15 травня 2014 року  частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалено нове судове рішення, яким визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку поділу майна право власності на частину житлового будинку, земельної ділянки, автомобіля «Тойота Королла», причепу до легкового автомобіля, автопідйомника автомобільного вантажопідйомного 8 тонн за кожним.
На початку червня 2020 року позивач  у будинку виявив документи, з яких  з`ясував, що  за час шлюбу був придбаний ще один автомобіль «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ОСОБА_1 на час перебування у шлюбі та під час його розірвання, та під час вирішення питання про поділ спільного майна подружжя, яке вирішувалось в судовому порядку, не був обізнаний про те, що автомобіль є спільною власністю подружжя.
Автомобіль «Toyota Corolla» ОСОБА_2 зареєструвала 1 лютого 2005 року за біржовою угодою від 19 січня 2005 року у ТСЦ 3242.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року  в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який  просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким його позов про поділ спільного майна подружжя до ОСОБА_2 задовольнити - визнати спільною сумісною власність позивача та відповідача - автомобіль  «Toyota Corolla», 1984 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ,  та визнати право власності на частину автомобіля за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення суду винесено незаконно, з численними порушеннями. Апелянт, зокрема, зазначає, що  транспортний засіб «Toyota Corolla», 1984 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 на час зареєстрованого шлюбу, на момент розірвання шлюбу, на момент поділу спільного майна подружжя, а також станом на 2020 рік належить ОСОБА_2 , про що ОСОБА_1 не знав  і не міг знати до того часу  поки ним не було знайдено копій і оригіналів документів, та поки не було отримано відповідь від Головного Сервісного Центру МВС України про той факт, що даний ТЗ і досі належить ОСОБА_2 . Суд свідомо не згадав даний факт у рішенні, хоча це і  є головним доказом того, що ОСОБА_1 отримав офіційну правдиву, достовірну інформацію про той факт, що ОСОБА_2 придбала даний автомобіль у шлюбі, умисно не вказала його під час поділу спільного майна, з метою того, щоб ОСОБА_1 пропустив строк встановлений законом, який дозволяє звернутися до суду  з метою поділу майна подружжя.
Щодо строків та перебігу позовної давності, то з огляду на те, що ОСОБА_1 достеменно дізнався про те, що автомобіль марки «Toyota Corolla» був набутий у шлюбі з ОСОБА_2 та є їх спільною сумісною власністю лише 25 червня 2020 року, то відповідно до норм ЦК України строки позовної давності позивачем не пропущено.
Під час розгляду справи суд допустив ряд порушень норм процесуального права, а саме: задовольнив усне клопотання відповідача ОСОБА_2 про виклик свідків після закриття підготовчого засідання;  головуючий увесь час  надавала перевагу відповідачці ОСОБА_2 , прийняла від відповідача відзив, який подано відповідачем з порушенням строків, які визначено ЦПК України та в ухвалі про відкриття провадження; у справі на кожному звороті конвертів, які суд направляв на адресу: АДРЕСА_1 , - містяться тексті , написані від руки,  як конспект, де зазначено наперед текст показів свідків, всі подробиці по справі. В журналі судових засідань від 2 вересня 2021 року секретарем судового засідання не внесено жодного запитання або відповіді, в матеріалах справи міститься довідка про те, що нібито 29 жовтня 2021 року позивачу та відповідачу 29 жовтня 2021 року направлено повний тексті рішення, що  суперечить словам судді, яка озвучила, що повний текст рішення буде складено 8 листопада 2021 року.
Правом на подання відзиву відповідачка ОСОБА_2 не скористалася.
В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник адвокат Олійник О.В., яка приймала участь в режимі відеоконференції,  апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про місце, день і час засідання суду була повідомлена, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с242). ОСОБА_2 направила до суду заяву про відкладення розгляду справи до закінчення військового стану, до її повернення в Україну. Але суд вважає, що зазначені обставини не дають підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційного скарги,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  не  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.  
Судом установлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28 листопада 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 8 липня 2013 року на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області.
27 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив виділити їм у власність по частині будинку та прилеглої земельної ділянки АДРЕСА_1 - вартістю 144000 грн.
19 березня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила збільшити її частку у спільному майні подружжя до 2/3 та  в порядку поділу майна, визнати за ОСОБА_1 право власності  на автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 ; присудити ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок її 2/3 частин у праві власності на автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; присудити ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок його  1/3 частини в житловому будинку та земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; присудити ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 13333,33 грн. компенсації її 2/3 частин в спільному майна, а саме: причіп до легкового автомобіля «Фермер» та автопідйомник автомобільний, вантажопідйомністю 8т.
15 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в який просив: визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину цього ж житлового будинку; на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 право власності також на 1/3 частину цієї ж земельної ділянки. Крім того, просив визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 ; причіп вартістю 2134 грн.; автопідйомник вартістю 960 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль  «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_3 , скутер вартістю 5500 грн.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 5 лютого 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду на підставі  п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.
Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з цим позовом  з пропуском позовної давності, зважаючи на те, що останнього  було відомо про автомобіль, який є предметом спору у цій справі, ще під час подання позовної заяви про поділ спільного майна подружжя у лютому 2013 року.
Колегія суддів погоджується з таким  висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин ( ст.8 СК України).
Відповідно до ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених  частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до  Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Згідно з ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України (ст.12 СК України).
Відповідно до ст.253 ЦК України  перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Судом установлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 8 липня 2013 року.
За час шлюбу  1 лютого 2005 року  подружжя придбало автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 за біржовою угодою від 19 січня 2005 року у ТСЦ 3242, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджено відповіддю Головного сервісного центру МВС від 25 червня 2020 року (а.с.40).
У справі про поділ майна подружжя, провадження у якій  було відкрито у лютому 2013 року,  як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 заявлялись позовні вимоги про поділ майна,  до переліку якого саме ОСОБА_1 був включений  спірний автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 .
Зазначені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 на момент розірвання шлюбу (8 липня 2013 року) було відомо про наявність  в сім`ї автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , позовні вимоги щодо якого заявлені  у цій справі.
Згідно із ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідачкою ОСОБА_2 27 січня 2021 року, до ухвалення рішення судом першої інстанції,  зроблено заяву про застосування до вимог ОСОБА_1 позовної давності (а.с.58-63).
Отже,  зважаючи  на те, що  ОСОБА_1 на момент розірвання шлюбу було відомо про наявність в сім`ї спірного автомобіля, але вимоги про поділ  цього автомобіля протягом трьох років з моменту розірвання шлюбу останнім заявлені не були,  суд першої інстанції  правильного дійшов висновку про наявність підстав для застосування до вимог позивача позовної давності, про застосування якої просив відповідач. Залишення позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, з яким останній звернувся у лютому 2013 року,  вимоги в якому збільшив у квітні 2013 року, включивши до поділу  майна  автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 ,  без розгляду, не зупиняє перебігу позовної давності ( ч.1 ст.265 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач не знав про те, що автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2    був придбаний ОСОБА_2 у шлюбі, і про цей факт йому стало відомо лише з відповіді Головного сервісного центру МВС від 25 червня 2020 року,  а відтак відсутні підстави вважати, що ним пропущений строк позовної давності, не можуть бути прийняті  в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи спростовуються   встановленими обставинами. Крім того, окремо слід зазначити, що  заявляючи в 2013 року вимогу про поділ майна подружжя, в тому числі і автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 міг дізнатися дату придбання спірного автомобіля.
Відсутність інформації  у рішенні Кагарлицького  районного суду Київської області  від 5 лютого 2014 року, а також у  рішенні Апеляційного суду Київської області від  15 травня 2014 року (справа № 368/393/13-ц)  про автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , на що посилається позивач  в обґрунтування своїх заперечень щодо пропуску позовної давності,  не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 не був включений до поділу майна подружжя  цей автомобіль, оскільки, як зазначено у цих рішеннях,  позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, з яким він звернувся у лютому 2013 році залишено без розгляду (а.с.19-27). Суд першої інстанції  оглядав  матеріали справи № 368/393/13-ц в судовому засіданні  21 липня 2-21 року,  про що зазначено в протоколі судового засідання.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, зокрема, вирішення питання про допит свідків після закриття підготовчого засідання,  також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Судом не встановлено таких порушень норм процесуального права судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи. 
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на порушення  головуючим   у суді першої інстанції  положень Кодексу суддівської етики, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (здійснення правосуддя не у мантії), не  можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення.
Інші доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують  і не впливають на їх правильність.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області   від 29 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                         О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                                  А.М. Стрижеус