ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
17 травня 2023 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 727/7224/22
провадження №22-з/822/26/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіна Н. Ю. 
суддів Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1 

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 

відповідач ОСОБА_3 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради
за заявою  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гриценко Володимир Володимировича, про ухвалення додаткового рішення
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 у серпні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

Просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 ,а саме: виділити у користування ОСОБА_4 кімнату (2-3 тп) площею 17,8 кв.м, виділити у користування ОСОБА_3 кімнату (2-2 тп) площею 16,4 кв.м, залишити в спільному користуванні кухню (2-4 тп), коридор (1), ванну кімнату з вбиральнею (санвузол) (2-1 тп), інші приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 січня 2023 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 6500 грн.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 січня 2023 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 лютого 2023 року скасовано.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, 
Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення порядку користування квартирою задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,8 кв.м, виділити у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 16,4 кв.м, залишити у спільному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату з вбиральнею (санвузол).
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
ОСОБА_2 , в інтересах якої дії адвокат Гриценко В.В., 17 квітня 2023 року звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.
Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 23061 грн. 11 коп., що складаються з судового збору в сумі 2481 грн., банківських послуги в сумі 44 грн. 77 коп., поштових витрат в сумі 535 грн. 34 коп., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.
Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 

На підставі п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою 
осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п.41 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» передбачено, що апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове чи змінив його за наявності підстав, передбачених статтею 220 ЦПК.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2023 року не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 січня 2023 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 лютого 2023 року скасовано.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення порядку користування квартирою задоволено.

ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання позову відповідно квитанції Акціонерного товариства «Ощадбанк» відділення №10025/057від 11 серпня 2022 року №64 в сумі 992 грн. 40 коп., за подання апеляційної скарги відповідно квитанції Акціонерного товариства «Таскомбанк» від 9 березня 2023 року №32528798800006459017 в сумі 1488 грн. 60 коп.
Отже, з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_2  підлягає стягненню судовий збір  в сумі   2481 грн.  (992 грн. 40 коп. + 1488 грн. 60 коп.). 
Великою Палатою Верховного Суду в додатковій постанові від 12 червня 2019 року у справі № 738/1772/17 (провадження № 14-45цс19) зазначено, що комісія банку за здійснення операції з перерахування судового збору не є судовими витратами відповідно до статті 133 ЦПК України.
Верховний Суд у додатковій постанові  від 19 жовтня 2022 року у справі №726/566/21 (провадження № 61-3180св22) дійшов висновку про те, що комісія банку за сплату судового збору не підлягає стягненню, адже вона не є судовим збором в розумінні Закону України «Про судовий збір».
Також Верховний Суд у додатковій постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 2033/2-1649/2011 (провадження № 61-48974св18) зазначив, що комісія банку не пов`язана з розглядом справи відповідно до вимог статті 133 ЦПК України та статті 1 Закону України «Про судовий збір».
Отже, вимоги ОСОБА_2  про стягнення витрат, пов`язаних з сплатою комісії банку за сплату судового збору, в сумі 44 грн. 77 коп. не підлягають задоволенню, оскільки не пов`язані з розглядом справи відповідно до вимог статті 133 ЦПК України.
На підставі п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина друга статті 140 ЦПК України).
До матеріалів справи приєднано квитанції з оплати поштових відправлень на суму 535 грн. 34 коп. 

З огляду на наведе з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню інші витрати, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 535 грн. 34 коп. 
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Частинами першою - четвертою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. 
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Частинами першою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Звідси, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена  в постанові  від 14 січня 2019 року у справі №  927/26/18, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гриценко В.В., подано заяву про ухвалення додаткового рішення 17 квітня 2023 року, тобто після ухвалення судового рішення.
За змістом заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гриценко В.В., подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та додано договір між ОСОБА_2 та адвокатом Гриценко В.В. про надання професійної правничої (правової) допомоги від 20 лютого 2023 року №20/02/23, додаток до договору про надання правової допомоги від 20 лютого 2023 року №20/02/23, акт виконаних робіт від 14 квітня 2023 року, прибутковий касовий ордер №01 від 14 квітня 2023 року. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гриценко В.В., не зроблено заяви про розподіл судових витрат  на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції до ухвалення рішення суду. 
Згідно із протоколом судового засідання від 12 квітня 2023 року та технічним записом судового засідання позивачем ОСОБА_2 ,  представником позивача ОСОБА_1  не було зроблено заяви про розподіл судових витрат на професійну правову допомогу до ухвалення рішення суду та подання доказів на підтвердження розміру таких витрат.
Також у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гриценко В.В., не заявлено вимогу про розподіл судових витрат.
З огляду на подання позивачем ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Гриценко В.В., доказів на підтвердження розміру витрат, які останній сплатив у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, після ухвалення рішення суду, не здійснення стороною відповідної заяви про розподіл судових витрат до ухвалення рішення суду, відсутні підстави для здійснення розподілу понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Заяву  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гриценко Володимир Володимировича, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь  
ОСОБА_2  судовий збір в сумі 2481 грн., інші витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 535 грн. 35 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 17 травня 2023 року.

Головуючий                                                                  Н. Ю. Половінкіна

Судді                                                                                 І. М. Литвинюк

О. О. Одинак