Номер провадження: 33/813/977/23
Номер справи місцевого суду: 522/6894/23 
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А., 
за участю: секретаря судового засідання – Янковської Ю.Л.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, – Паук А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Паука Андрія Івановича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 24.04.2023 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.20-23).
ОСОБА_1  визнано винним у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 24.03.2023 о 12:59 керував автомобілем «Kia Sorento», д/н НОМЕР_1 , по провулку Економічному біля будинку №1 у м.Одесі з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Паук А.І. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 24.04.2023 та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Скарга обґрунтована тим, що: 
- відеозаписами зафіксовано, що поліцейські знаходились неподалік від місця, з якого ОСОБА_1 почав рух. Поліцейські заздалегідь знали (незрозуміло звідки) адресу його проживання та розташувались так, щоб він їх не минув. Ще до початку руху ОСОБА_1 , з використанням телефону поліцейські координували свої дії з невідомою особою. Тому в діях поліцейських наявні ознаки провокування ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення;
- зміст протоколу не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду, а потім двічі звертався до поліцейських з проханням провести такий огляд ще на початку складання протоколу, до заповнення його граф, в яких викладається суть адміністративного правопорушення;
- поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порушення вимог Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС №357 від 27.04.2020, знаходились 24.03.2023 не в своїй зоні оперативного реагування і не мали повноважень на збирання доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, тому зібрані докази є недопустимими.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Паук А.І. та особа, яка притягується до відповідальності,  ОСОБА_1 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, та захисника в її інтересах, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Судом першої інстанції в порушення вищезазначених вимог не вжито належних заходів, спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
В підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, співробітники поліції долучили наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №098525 від 24.03.2023 (а.с.3);
- направлення на огляд водія від 24.03.2023 (а.с.4);
- диск з відеозаписами з нагрудних камер та телефону поліцейських (а.с.5);
- довідку від 30.03.2023 про те, що ОСОБА_1 протягом року за ч.1 ст.130 КУпАП не притягувався (а.с.2).
Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі – Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Частиною 1 статті 130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
За положеннями п.7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.
Згідно з п.п.6,8 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 . Долучені відеозаписи повністю відображають події, які відбулися 24.03.2023.
Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні переглянуті наявні в матеріалах справи відеозаписи, з яких вбачається, що працівники поліції, будучі обізнаними про місце мешкання ОСОБА_1 , чекали на нього у службовому автомобілі, спілкуючись по мобільному телефону з невстановленою особою, яка координувала їх дії (відео з реєстратора 475794 - 49:53хв.). Після того, як транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 проїхав повз службового автомобіля поліцейських, співробітники поліції поїхали за ним. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 зупинився. Причина зупинки водієві оголошена не була. Під час спілкування з водієм, працівник поліції запропонував водієві видихнути в його бік, що двічі ним було зроблено. Згодом працівник поліції повідомив, що відчуває від водія не стійкий запах схожий на алкоголь та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою Драгера чи в медичній установі за адресою м.Одеса, вул.Воробйова,5. При цьому, поліцейським роз`яснено водієві, що пройти огляд на стан сп`яніння чи відмовитись від нього, це його право та повідомлено, що у разі:
- згоди пройти огляд та виявлення позитивного результату - буде складено протокол за порушення п.2.9а ПДР, а у разі встановлення негативного результату – він поїде далі;
- відмови від проходження огляду також буде складено протокол за порушення п.2.5 ПДР.
Водій не міг зрозуміти різницю наслідків огляду на стан сп`яніння та відмови від проходження такого огляду, на що поліцейський повторив у яких випадках складається протокол та зазначив, що в обох випадках відповідальність настає за однією статтею, при цьому не роз`яснено санкцію ч.1 ст.130 КУпАП, яка передбачає серед іншого позбавлення права керування транспортним засобом, і зазначив, що вони лише фіксують правопорушення та збирають матеріали, а суд буде приймати рішення. Після чого водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та погодився на складання протоколу. Поліцейський направився до службового автомобіля для складання протоколу. На початку складання протоколу ОСОБА_1 , проконсультувавшись по телефону, змінив свою позицію, про що відразу повідомив поліцейських, та наполягав пройти огляд на стан сп`яніння.
Так, на відео зафіксовано:
- час зупинки автомобіля за вимогою поліцейського – 12:59 год (відео з реєстратора 475794 -53:00 хв.);
- час вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння – 13.01 год (відео з реєстратора 475794 – 54:01хв); 
- час відмови водія від проходження огляду на місці чи в медзакладі – 13.07 год (відео з реєстратора 475794 - 01.00.55 год);
- початок складання протоколу 13.11 год (відео з реєстратора 474166 -15.43 хв.), хоча в протоколі зазначено час початку складання – 13.13 год;
- водій звернувся до поліцейських з пропозицією пройти огляд: «Давайте я пройду тест» о 13.12 год (відео реєстратора 474166 на 16:38 хв. та реєстратора 475794 - 01.05.30 год.). 
Наведене свідчить, що водій не зловживав своїми правами під час визначення своєї позиції щодо проходження огляду, не до кінця зрозумів роз`яснення працівника поліції, тому після консультації за телефоном через незначний проміжок часу, а саме 5 хвилин, остаточно визначився та наполягав на проведенні огляду, в той час як поліцейський тільки розпочав складати протокол. 
При цьому, водій, сповістивши поліцейських про свою згоду пройти в установленому порядку огляд на стан сп`яніння, неодноразово наполягав на проведенні такого огляду, зазначивши, що відмовляючись, він розгубився та не до кінця зрозумів пояснення поліцейського, на що получив однозначну відмову поліцейських, обґрунтовану тим, що його відмова від проходження огляду вже зафіксована та складається протокол, тому він вже не може пройти такий огляд.
Апеляційний суд розцінює вказану відмову поліцейських провести у встановленому порядку огляд водія на стан сп`яніння як упередженість. Поліцейські, не зважаючи на висловлення водієм погодження пройти огляд на стан сп`яніння до завершення складання протоколу, відмовили водієві пройти медогляд, чим порушили як встановлений законом порядок, так і ті обов`язки, які на них покладені законом, і які вони зобов`язані неухильно виконувати згідно своєї присяги. 
Слід зазначити, що ціль накладення будь-якого стягнення, полягає у вихованні громадян та у запобіганні вчиненню ними нових правопорушень. Законодавець передбачив відповідальність водія за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння з метою унеможливити уникнення відповідальності особою, яка знаходиться у відповідному стані та просто відмовляється від проходження будь-якого огляду.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне небажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі. При цьому, обов`язковому доказуванню підлягають саме обставини такої відмови, чи відмовляється особа від проходження відповідного огляду з власної ініціативи чи під дією певних факторів – нерозуміння наслідків такої відмови чи вплив інших чинників, що унеможливлюють на думку водія проходження відповідного огляду.
Аналізуючи обставини події, що відбулась 24.03.2023 під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та зафіксовані відеозаписами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність свідомого та категоричного небажання ОСОБА_1 пройти медогляд на стан сп`яніння. Водій не розумів наслідки відмови, що також підтверджується його поясненнями у протоколі, що він відмовився від проходження теста, так як подумав, що для цього потрібно буде кудись їхати та що він не до кінця зрозумів інспектора роз`яснення (а.с.3). 
Відтак, з протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 умисно, усвідомлюючи наслідки своїх дій у виді передбаченої адміністративної відповідальності, відмовився від огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.
Судом враховано, що ОСОБА_1  наполягав на проведенні його огляду на стан сп`яніння на початку складання протоколу. Відмову поліцейських у проведенні такого оглядуапеляційний суд трактує на користь водія, оскільки вона дає обґрунтований сумнів у правильності дій працівників поліції. На переконання апеляційного суду, при такій ситуації працівник поліції зобов`язаний провести огляд водія на стан сп`яніння.
За таких обставин, на думку суду, неможливо констатувати таку позицію водія як відмову від проходження огляду.
Крім того, слід зазначити, що проходження огляду в медичному закладі пропонується поліцейським не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо. І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.
У даному випадку з відеозапису не вбачається, щоб поліцейський вручав ОСОБА_1 письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, відсутні відомості про таке вручення (або відмову від отримання направлення) і в матеріалах справи. Також в протоколі не зазначено про додавання направлення.
Відповідно до п.2 розділу 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Мінітерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 за №1395, під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Аналогічна норма міститься у ч.4 ст.256 КУпАП.
Проте з дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису нагрудної камери співробітників патрульної поліції вбачається, що ОСОБА_1 при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не були роз`яснені його права та обов`язки, що є порушенням вищевказаних норм Інструкції за №1395 та положень ч.4 ст.256 КУпАП. 
Крім того, апеляційним судом враховано, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №098525 від 24.03.2023 року зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, почервоніння шкіри обличчя. 
Відповідно до п.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є:
-запах алкоголю з порожнини рота;
-порушення координації рухів;
-порушення мови;
-виражене тремтіння пальців рук;
-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
-поведінка, що не відповідає обстановці.
З огляду на вказане, почервоніння очей та почервоніння шкіри обличчя – не є ознаками алкогольного сп`яніння. 
Виходячи із змісту вищевказаної Інструкції, законом чітко визначена процедура виявлення ознак сп`яніння та подальшого огляду водія.
Так, закон прямо вказує, що поліцейський самостійно на місці зупинки транспортного засобу встановлює у водія транспортного засобу наявність чи відсутність ознак стану сп`яніння - алкогольного, наркотичного чи іншого, а у разі їх встановлення водію повідомляється які саме ознаки і якого саме сп`яніння були у нього встановлені і далі, на підставі встановлених ознак поліцейський пропонує водію пройти медичний огляд на підтвердження чи спростування стану сп`яніння. Якщо були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння закон прямо зобов`язує поліцейського запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. У разі, якщо виявлені ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або водій не погодився з результатами проведеного огляду на місці зупинки водію пропонується пройти огляд в медичному закладі.
Проте, доданий до матеріалів справи відеозапис з боді-камери свідчить про те, що поліцейський проігнорував зазначені вимоги закону.
Зазначені в протоколі ознаки – почервоніння очей та шкіри обличчя, не є ознаками алкогольного сп`яніння у розмінні вимог п.3 Інструкції. При цьому, з відеозаписів не вбачається наявність вказаних ознак у водія. Водій поводив себе адекватно, агресія з його боку була відсутня, томуочевидних ознак поведінки, яка б викликала сумніви у його стані, останній не демонструє.
Доводи захисника Паука А.І. щодо упередженості працівників поліції знайшли своє підтвердження з огляду на таке.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено право водія знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.
Пунктами 1-9 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» визначений вичерпний перелік випадків, які надають право працівнику поліції зупинити транспортний засіб.
Згідно ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Таким чином, право на зупинення водія обмежується законом, в якому чітко визначені підстави для зупинки та дії поліцейського після зупинки.
Проте, зазначені вимоги законодавства були проігноровані поліцейськими, які 24.03.2023 зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .
Наявними в матеріалах справи відеозаписами не зафіксовані обставини, які підтверджують законність підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 .
Натомість, на відеозаписі зафіксований факт руху автомобіля у світлу годину дня без будь-яких видимих порушень ПДР.
Аналізуючи вимоги чинного законодавства та матеріали даної справи, суд вважає, що вищезазначені вимоги законодавства були проігноровані поліцейськими, а їх дії порушували вимоги ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію».
Крім того, відео руху автомобіля знято на власний мобільний телефон поліцейського, що є порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018.
Більш того, судом враховано, що за відповіддю Департаменту патрульної поліції УПП в Одеській області від 23.05.2023 на адвокатський запит в день події 24.03.2023 з 07:00год до 19.00год. командир роти №6 батальйону №1 полку управління капітан поліції ОСОБА_3 та інспектор взводу №1 роти №6 батальйону №1 полку управління старший лейтенант поліції Водленщук О.С. (які здійснювали оформлення матеріалів по вказаній справі), несли службу на території Малиновського району у складі наряду «ОКЕАН-0251», в той час як протокол складений 24.03.2023 о 13.13 за адресою м.Одеса провулок Економічний,1, що віднесено до Приморського району м.Одеси. Вказане з урахуванням викладених обставин підтверджує упередженість працівників поліції при складенні протоколу у цій справі. 
Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд зауважує на тому, що співробітниками поліції були допущені численні порушення вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та роз`ясненні ОСОБА_1 наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також передбачених ст. 268 КУпАП його прав та обов`язків, що призвело до хибного сприйняття ним наслідків складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушенням за фактом відмови від проходження огляду, на підставі чого суд апеляційної інстанції доходить переконання про те, що співробітниками патрульної поліції не було доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, з огляду зокрема на те, що останній неодноразово наполягав на проходженні огляду на стан сп`яніння.
За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції надано не було та, як наслідок, не було доведено наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 ПДР не може бути обґрунтовано доказами, які зібрані поліцейським із порушенням приписів ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я №1452/735 від 9.11.2015, також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, винуватість ОСОБА_1  не доведена поза розумним сумнівом, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Паука Андрія Івановича задовольнити.
Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                         І.А. Артеменко