Дата документу 19.04.2023 Справа № 317/3585/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
               Єдиний унікальний № 317/3585/21                                 Головуючий у 1 інстанції 
               № провадження 22-ц/807/948/23                                  Мінгазов Р.В.
                                                                                        Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 квітня 2023 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Полякова О.З.
                                       Трофимової Д.А.        
               За участю секретаря:Книш С.В.
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: Національний банк України, про захист прав споживачів, зобов`язання провести обов`язкову реструктуризацію за кредитним договором в іноземній валюті,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 в особі представника Працевитого Г.О. звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Національний банк України, про захист прав споживачів, зобов`язання провести обов`язкову реструктуризацію за кредитним договором в іноземній валюті, посилаючись на те, що 18.06.2007 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитні договори №ZPJKG100000029 на суму 16 000,00 дол. США та № НОМЕР_1 на суму 4 000,00 дол. США під іпотеку будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В той же день, 18.06.2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав банку будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
               Таким чином, кредитні договори були укладені в іноземній валюті під заставу житлової нерухомості. 
               Починаючи з моменту укладення кредитного договору по сьогоднішній день ОСОБА_1 намагався належним чином виконувати умови кредитного договору, навіть після значного здешевлення гривні в 2008 році, та в наступні роки.
               В період з 2007 по 2015 роки ОСОБА_1 було сплачено банку загалом 20 058,42 дол. США, з них на погашення тіла пішло лише 2 997,00 дол. США, на погашення відсотків - 17 061,42 дол. США, на погашення комісій - 3 640,00 дол. США.
               01.11.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» відступив своє право вимоги за кредитним договором № ZPJKG200000029 від 18.06.2007 року до АТ «Акцент Банк».
               25.04.2014 року АТ «Акцент Банк» відступив право вимоги АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією Додаткової угоди №1 до Договору факторингу №1 від 01.11.2007, а отже ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем (кредитором).
               15.07.2015 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області було задоволено позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з позичальника на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № ZPJKG100000029 у розмірі 15 554,14 дол. США.
               13.04.2021 року Верховною радою України було прийнято закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті", яким було доповнено у розділі IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" положеннями про реструктуризацію валютних кредитів під заставу житлової нерухомості.
               В свою чергу позивач ОСОБА_1 вважає, що його кредити повністю підпадають під умови визначені п. 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" та мають бути в обов`язковому порядку реструктуризовані відповідачем, у зв`язку з чим він 23.07.2021 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про проведення реструктуризації з додатками відповідно до вимог Закону України "Про споживче кредитування".
               16.08.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 письмову відповідь, в якій було зазначено про відмову у проведенні реструктуризації у зв`язку з ненаданням відповідних документів визначених ЗУ"Про споживче кредитування".
               Зазначає, що у відповіді банку про відмову у задоволенні заяви про проведення реструктуризації, не було взагалі зазначено, яких саме документів ОСОБА_1 не долучив, та в чому конкретно заява не відповідає вимогам закону.
               Вважає, що його заява про проведення реструктуризації та всі надані до неї документи повністю відповідають вимогам закону та підтверджують відповідність кредитного договору та майнового стану позичальника вимогам Закону.
               В зв`язку з чим, відмова банку в проведені реструктуризації є незаконною.
               Посилаючись на вказані обставини просив суд визнати незаконною відмову АТ КБ «ПриватБанк» в проведенні реструктуризації заборгованості за кредитними договорами №ZPJKG100000029, № ZPJKG200000029 від 18.06.2007 року, укладеними з ОСОБА_1 та зобов`язати АТ КБ» ПриватБанк» провести реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами №ZPJKG100000029, № ZPJKG200000029 від 18.06.2007 року в порядку передбаченому п. 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування".
               Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 листопада 2022 року у задоволені позову відмовлено.
               У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Працевитий Г.О. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Суд дійшов помилкового висновку, що позивачем було обрано не вірний спосіб захисту порушеного права. Висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Залишилось поза увагою Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», яким було доповнено у розділі IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Просить скасувати рішення суду, постановивши нове рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 18 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено два кредитні договори №ZPJKG100000029 на суму 16 000,00 дол. США та № ZPJKG200000029 на суму 4 000,00 дол. США під іпотеку будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
               23.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про проведення реструктуризації в порядку п. 7 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», до якої додав копії наступних документів: копії паспорту та коду позичальника, копію трудової книжки позичальника, копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія свідоцтва про шлюб, довідка про зареєстрованих осіб за предметом іпотеки, копія паспорту та коду ОСОБА_4 , копія трудової книжки ОСОБА_4 , виписка з реєстру прав власності на позичальника, виписка з реєстру прав власності ОСОБА_3 . 
               Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 16.08.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні реструктуризації у зв`язку з ненаданням необхідних для проведення реструктуризації документів.
               Відповідно до п. 7 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом
               Згідно зі статтею 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
               За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..
               Отже, до суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.
               Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
               При цьому обраний спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав та інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.
               Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц.
               Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, як це зазначено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16.
               Водночас застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
               Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.
               Правовідносини щодо відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами врегульовані Законом України "Споживче кредитування", який набрав чинності 15.11.2016 і метою якого є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
               Відповідно до п. 7 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:
1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:
наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;
відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;
2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.
               Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:
предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.
Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для проведення реструктуризації за кредитними договорами №ZPJKG100000029, № ZPJKG200000029 від 18.06.2007, однак враховує наступне.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.
               Тобто процедура реструктуризації заборгованості за кредитом передбачає укладення договору між кредитором та боржником яким змінюються істотні умови кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
               Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч. 1 ст. 627 ЦК України)
               Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
               Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. (ч. 1 ст. 640 ЦК України).
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, тим більше, що мова йде не про реструктуризацію боргу за кредитним договором, а грошових коштів, які стягнуті судом в рахунок його погашення. 
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну представника ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Геннадія Олександровича залишити без задоволення.
               Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 листопада 2022 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 24 квітня 2023 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

               Головуючий:                                                        В.Ю. Бєлка

               Судді:                                                                О.З. Поляков 
               
                                                                               Д.А. Трофимова