ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/452/23                                                Головуючий суддя І інстанції Тимош О.М.
Апеляційне провадження № 33/818/292/23                                           Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2023 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника                - Онопка В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Онопка В.С. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 09.01.2023 о 23 годині 00 хвилин в м.Харкові по вул.Валетинівська, 27 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «КІА К5» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18-А, відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, яким, зокрема, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В своїй апеляційній скарзі захисник Онопко В.С. просить скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2023 року та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наявні у справі докази не підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки працівниками поліції, чиї дії є незаконними. Відеозапис, який залучений до матеріалів справи, не містить відомостей про наявність у його підзахисного ознак алкогольного сп`яніння, а працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі за іншою адресою, ніж це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, захисник зазначає, що працівниками поліції порушено порядок проходження особи на стан сп`яніння. 

В судове засідання, яке призначалося судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не з`явилися, але його захисник повідомив суду, що його підзахисний повідомлений про час і місце судового розгляду, але за сімейними обставинам не може бути присутнім під час апеляційного розгляду. 
Захисник просив провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 .
При цьому належить врахувати, що саме захисник Онопко В.С. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2023 року.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а неявка цієї особи в судове засідання, за умови, якщо вона була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, не є перешкоджає судовому розгляду.
Отже, враховуючи зазначені обставини та думку захисника Онопка В.С., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, суд вирішив провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи наявні відомості у матеріалах справи та доводи апеляційної скарги захисника.

Вислухавши доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Онопка В.С. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису, інші докази, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №225891 від 09.01.2023 року, рапорті поліцейського, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, відеозапису з нагрудної камери поліцейського.
Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №225891 від 09.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 09.01.2023 о 23 год. 00 хв. керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. У встановленому законом порядку на місці зупинки автомобіля водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, але водій від проходження такого огляду відмовився (а.с. 1).
Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», а також у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані – правильні)».
Крім того, зі змісту цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 зазначив, що не згоден по суті правопорушення у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності».
Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності. 
Крім того, сторона захисту не зверталася із позовом до суду в порядку КАСУ на дії працівників поліції, а також з відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності.
Апеляційний суд також зазначає, що факт керування ОСОБА_1 09.01.2023 о 23 год. 00 хв. транспортним засобом «КІА К5», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Харкові по вул.Валетинівська, 27, також підтверджується відомостями відеозапису події за участю ОСОБА_1 (а.с.3). 
Відповідно до відомостей цього відеозапису об`єктивно вбачається, що працівниками поліції виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» за адресою: м.Харків, вул.Ахієзерів, 18-А, але водій відмовився від проходження відповідно огляду.
Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював факту наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, але оспорював законність його зупинки.
Суд також бере до уваги, що з відомостей цього відеозапису також вбачається, що разом з ОСОБА_1 перебувала його дружина, яка зазначала, що вони разом зі своїм чоловіком їхали від своєї мами. Також ця жінка просила працівників поліції відпустити їх, оскільки відстань до будинку, де вони мешкають, є незначною та їх дитини знаходиться сама у квартирі.
Отже у апеляційного суду не виникає сумнівів, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, після чого він був зупинений та у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, внаслідок чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, але він відмовився від проходження огляд в медичному закладі охорони здоров`я.
Матеріали справи також містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 09.01.2023 року, з відомостей якого вбачається, що поліцейським встановлено особу водія – ОСОБА_1 , наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння у цієї особи: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, у зв`язку з чим водія направлено на огляд у медичний заклад охорони здоров`я, але останній відмовився від проходження огляду (а.с.4).
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 20.06.2013 року внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України (а.с.2), а тому повинен знати наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про порушення працівниками порядку огляду на стан сп`яніння та незаконне зупинення ОСОБА_1 , суд зазначає, що стороною захисту не надано доказів про оскарження дій працівників поліції до їх керівництва чи в порядку КАСУ, а також шляхом подання відповідної заяви до правоохоронних органів в порядку чинного КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд ставиться до цих апеляційних доводів захисника.
Суд критичної оцінює апеляційні доводи захисника про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок того, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена інша адреса медичного закладу охорони здоров`я, ніж адреса, за якою пропонувалися ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки вулиця Халтуріна у м.Харкові було перейменовано на вулицю Ахієзерієв, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині є суб`єктивною і безпідставною.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Онопка В.С. залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков