ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 травня 2023 року
м. Київ
справа № 608/1144/21
провадження № 51-2398км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 , 
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
представника потерпілої              ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 
(у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2023 року стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України(далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Ухвалено задовольнити частково цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 , та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 175, 60 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовлено.
Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 17 січня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_8 змінив. Виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду як на доказ протокол відтворення аудіозапису від 20 травня 2021 року. В решті вирок місцевого суду залишено без змін. 
За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_8 визнано винуватим за те, що він, 17 квітня 2021 року близько 18 год, перебуваючи на вулиці Центральна в селі Пробіжна, Чортківського району, поблизу магазину «Продукти», в ході словесної суперечки із ОСОБА_6 , яка виникла на ґрунті особистих непорозумінь, лівою рукою схопив її за шию та стиснув, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді садна на шиї, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження.
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у місцевому суді. Зазначає, що досудове розслідування проведено з грубим порушенням приписів Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Вказує, що місцевий суд не в повному обсязі проаналізував протокол проведення слідчого експерименту від 20 квітня 2021 року за участю потерпілої 
ОСОБА_6 та висновок експерта від 24 квітня 2021 року № 86. 
Наголошує, що місцевий суд не допитав як свідка ОСОБА_9 (дружину засудженого), чим порушив приписи п. 1 ч. 4 ст. 42 КПК. Крім того, стверджує, що місцевий суд не вказав у вироку показання свідка ОСОБА_10 та не надав оцінку достовірності показань потерпілої. До того ж, зазначає, що місцевий суд був упереджений під час дослідження доказів та послався у вироку на показання, яких не давали потерпіла та свідок. 
Вказує, що апеляційний суд, допущені місцевим судом порушення, не усунув, внаслідок чого судами обох інстанцій допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що суд апеляційної інстанції свої висновки належним чином не мотивував та не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку. Наголошує, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор та представник потерпілої у судовому засіданні заперечували щодо задоволення касаційної скарги засудженого, просили оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Засуджений направив до Суду заяву, у якій просив здійснювати касаційний розгляд без його участі та участі його захисника, а також підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, позицію представника потерпілої та прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, однобічність та неповнота судового розгляду самі собою можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду апеляційним судом (статті 409, 410 КПК).
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального і процесуального закону, а вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, виходить із установлених фактичних обставин, викладених у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
За статтею 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.
Апеляційний розгляд згідно з ч. 1 ст. 405 КПК здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. 
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності та обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
За статтею 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , дійшов висновку, що його доводи про визнання недопустимими доказами фактичних даних, що містяться у протоколі відтворення аудіозапису від 20 травня 2021 року, яким зафіксована телефонна розмова між свідком ОСОБА_11 та її мамою ОСОБА_12 з дружиною засудженого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , є обґрунтованими та виключив із вироку посилання на цей протокол як на джерело доказів винуватості засудженого ОСОБА_8 .
Проте, незважаючи на виключення з доказової бази в цьому кримінальному провадженні згаданих вище доказів, суд апеляційної інстанції не погодився з доводами сторони захисту пронедоведеність винуватості  ОСОБА_8  у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а також про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і вказав на те, що виключення цих доказів ніяким чином не впливає на доведеність винуватості  ОСОБА_8 , оскільки його винуватість підтверджена іншими доказами у справі.
Зокрема, колегія суддів зазначила, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, за вказаних у вироку обставин, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема послідовними, незмінними, узгодженими між собою показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що 17 квітня 2021 року вона знаходилася в центрі села Пробіжна біля магазину «Продукти», коли туди під`їхав на автомобілі засуджений зі своєю дружиною, яка розпочала з нею конфлікт, кричала на неї, після чого схопила за шию, а вона її за волосся. Після цього ОСОБА_13 почав відтягувати свою дружину, а її схопив за шию і вдарив по обличчю. Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що зазначені показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем вказаної події.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що вищевказані докази підтверджують існування обставин, що інкримінуються ОСОБА_8 , та в сукупності з іншими доказами, дослідженими як судом першої, так і апеляційної інстанції в порядку ст. 404 КПК, 
свідчать про те, що саме  ОСОБА_13 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 
ст. 125 КК.
Так, апеляційний суд зазначив, що показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка 
ОСОБА_11 узгоджуються з протоколами проведення слідчих експериментів від 20 квітня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 (з кожною окремо), які відтворили обставини кримінального провадження та зазначили, що дружина засудженого ОСОБА_8 - ОСОБА_14 під час конфлікту з ОСОБА_6 схопила потерпілу саме за вилицю, а засуджений, розтягнувши їх обох, долонею лівої руки схопив ОСОБА_6 за шию, а правою рукою наніс їй удар в ділянку лівої частини обличчя. 
При цьому, колегія суддів зауважила, що деталізація подій, відтворених під час вказаних слідчих дій потерпілою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_15 як щодо обставин конфлікту, так і безпосередньо вчинених дій засудженим ОСОБА_8 та механізму отримання тілесного ушкодження, спростовують доводи сторони захисту стосовно того, що суд належним чином не врахував показання потерпілої, яка попередньо свідчила, що 
ОСОБА_16 також схопила її за шию під час описаного вище конфлікту, та її 
заяву про вчинення злочину, в якій вона повідомляла, що тілесне ушкодження їй нанесли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Також, апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, обґрунтовано послався на те, що факт заподіяння потерпілій тілесного ушкодження підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 86, проведеної з 20 по 24 квітня 2021 року, відповідно до якої у ОСОБА_6 встановлено тілесне ушкодження у вигляді садна на шиї, утворення якого не виключається в час та при обставинах, вказаних у постанові про призначення експертизи та повідомлених обстежуваною і за ступенем тяжкості відноситься до легких.
При цьому, Верховний Суд зауважує, що обставини, на які посилається у касаційній скарзі засуджений, були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, зокрема, щодо достовірності фактичних даних, закріплених у показаннях потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 , а також повноти відображення фактичних обставин, зафіксованих у протоколах проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 . До того ж, не знайшли свого підтвердження доводи засудженого щодо неповноти відображення місцевим судом показань свідка ОСОБА_10 (дочка засудженого), адже суд у вироку зазначив показання цього свідка та надав їм оцінку у сукупності з іншими доказами. При цьому, засудженим не обґрунтовано, яким чином неповнота відображення фактичних даних, що містяться у показаннях ОСОБА_10 , вплинула на законність та обґрунтованість вироку стосовно засудженого, оскільки цей свідок не була безпосереднім очевидцем конфлікту між засудженим та потерпілою, а її показання стосуються лише можливих причин конфлікту.
Крім того, апеляційний суд надав детальні та обґрунтовані відповіді на всі інші доводи апеляційної скарги сторони захисту, зокрема щодо: 
-                      технічної описки у даті постанови про призначення судово-медичної експертизи, яка не впливає на її результат, а також належність і допустимість цього доказу;
-                      відмінностей між протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17 квітня 2021 року та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021216110000110 від 18 квітня 2021 року щодо викладених у цих документах фактичних обставин кримінального провадження. Зокрема, колегією суддів зазначено, що фактичні обставини були деталізовані у протоколах слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_15 ;
-                      твердження про те, що судом першої інстанції не допитувалася як свідок 
ОСОБА_9 (дружина засудженого). Колегією суддів зазначено, що свідок ОСОБА_9 під час допиту інших свідків у судовому засіданні місцевого суду, всупереч приписам 
ст. 346 КПК, була присутня в залі судового засідання, що надалі унеможливлювало її допит як свідка. При цьому апеляційний суд зазначив, що вказана обставина не вплинула на повноту та неупередженість судового розгляду;
-                      непризначення захисника за рахунок держави, через наявність у ОСОБА_8 розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, а також непроведення у звя`зку з цим судово-психіатричної експертизи стосовно засудженого. У цьому аспекті апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_8 не відноситься до категорії осіб участь захисника у кримінальних провадженнях щодо яких є обов`язковою і підстав для проведення судово-психіатричної експертизи щодо нього під час досудового розслідування не було. Поряд з цим, під час досудового розслідування інтереси 
ОСОБА_8 представляла адвокат ОСОБА_17 , а під час судового розгляду - адвокат ОСОБА_17 , надалі адвокат ОСОБА_18 і в подальшому адвокат ОСОБА_19 .
Також, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту про те, що поза увагою суду залишились факти розслідування кримінальних проваджень за ч. 2 ст.296 та ч. 1 ст. 129 КК стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , оскільки наявність зазначених кримінальних проваджень не спростовує винуватість ОСОБА_8 у заподіянні потерпілій ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження, яка доведена належними та допустимими доказами, зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні 
№ 12021216110000110 від 18 квітня 2021 року.
Крім того, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду про неперебування ОСОБА_8 у стані необхідної оборони, з чим погоджується суд касаційної інстанції.
Із викладеного видно, що доводи засудженого в апеляційній скарзі про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 
ст. 125 КК, а також про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи в апеляції належним чином перевірено, на них суд надав змістовні відповіді. 
Апеляційний розгляд справи проведено в межах поданої апеляційної скарги з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Що стосується призначеного  ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, на думку колегії суддів, воно є справедливим.
Відповідно до статей 414, 438 КПК скасування судового рішення з підстави невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого можливе лише за умови, якщо таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Крім того, як видно із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
У касаційній скарзі містяться також інші аргументи засудженого, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. 
Інші доводи засудженого, що стосуються оцінки фактичних обставин та дослідження доказів, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, що є підставами для безумовного скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не встановив.
 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2022 року 
та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 січня 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                                  ОСОБА_3