справа № 755/2688/23
провадження № 22-ц/824/6944/2023
головуючий у суді І інстанції Коваленко І.В.
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

    6 квітня 2023 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Головний державний виконавець Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберська Ольга Іванівна, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
 У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи:  ОСОБА_3 , Головний державний виконавець Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберська О.І.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року скаргу ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Головний державний виконавець Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберська О.І. було повернуто без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_2 - адвокат Гапека Т.В.  звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що жодною нормою Розділу VII ЦПК України не передбачено підстав та порядку повернення без розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця. Частина четверта статті 183 ЦПК України не передбачає можливості повернення без розгляду скарги. Зазначена норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті. 
Судом першої інстанції порушено права заявника, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.
Посилається на відповідну практику Європейського суду з прав людини.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду, зазначену в пункті  6 частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що у березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи:  ОСОБА_3 , Головний державний виконавець Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберська О.І.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року скаргу ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Головний державний виконавець Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберська О.І. було повернуто без розгляду.
Так, суд першої інстанції повертаючи заявнику скаргу на дії державного виконавця застосував до спірних правовідносин вимоги статті 183 ЦПК України, яка не регулює спірні правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог процесуального законодавства не звернув уваги на те, що вимоги частини другої статті 183 Розділу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
При цьому Верховний Суд у своїх постановах від 27 січня 2021 року у справі              № 569/13154/20, від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 звертав увагу на те, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.
Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
Враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, зазначені вище положення національного законодавства та встановлені фактичні обставини, слід дійти висновку, що суд першої інстанції, повертаючи скаргу заявнику без розгляду, не дослідив доводів ОСОБА_2 щодо порушення його прав при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржувану ухвалу, з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                                                 ПОСТАНОВИВ:              
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
	С.О. Журба