Постанова
Іменем України 
 
04 липня 2023 року
м. Київ 
 
справа № 438/1311/18
провадження № 61-6651св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року в складі судді: Слиша А. Т. та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року в складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
 
Історія справи
Короткий зміст позову
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
 
Позов мотивовано тим, що з 05 червня 1996 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем та укладення нового шлюбу, змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». 
За час шлюбу подружжям було придбано наступне майно: 
1) нежитлове приміщення за адресою:   АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 , попередньо визначена ринкова вартість - 764 400,00 грн; 
2) два нежитлових приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м, зареєстровані на позивачку ОСОБА_7 , попередньо визначена ринкова вартість двох приміщень - 352 800 грн; 
3) 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальна площа квартири - 49,2 кв. м, зареєстровані на позивачку ОСОБА_7 , попередньо визначена ринкова вартість квартири в цілому - 625 240 грн, вартість 2/3 ідеальних часток - 416 808 грн; 
4) автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 , попередньо визначена ринкова вартість - 336 000 грн. Автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , було придбано під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 156 від 05 вересня 2011 року, однак, 22 серпня 2017 року відповідач продав автомобіль без її згоди, а тому при поділі майна подружжя повинна бути врахована на її користь вартість 1/2 частки спірного автомобіля.
 
На підставі договору оренди від 01 вересня 2017 року відповідач здає в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому їй належить 1/2 частина доходу, одержаного від оренди нежитлового приміщення, що становить 150 000 грн.
 
ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила:
            поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_2 , як подружжя, з урахуванням належної їй суми компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 ;
            визнати за ОСОБА_1 право власності на два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м; 1/5 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м;
            визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/5 ідеальних частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м; автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_2 ;
            стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 150 000 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 10 кв.м., на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв.м, на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м.
 
У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 10 кв.м., на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м.
 
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони не домовилися про порядок поділу спільного майна подружжя. Зокрема, позивачем ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом як визначення особистої приватної власності, так і визначення ідеальних часток нерухомого майна. Відповідачем позовні вимоги визнано частково, зокрема останній просив позов задовольнити частково, залишити у власності позивачки: два нежитлових приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10 кв. м з добудовами до них площею 11,20 кв. м та 18,40 кв. м, загальною площею 60,20 кв. м; 1/3 ідеальну частку в квартирі АДРЕСА_3 , загальною площею 49, 2 кв. м. Натомість залишити у власності ОСОБА_2 : нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 79, 4 кв. м; 1/3 ідеальну частку в квартирі АДРЕСА_3 . У подальшому своє ставлення відповідач під час розгляду справи по суті до заявленого позову змінив, просив у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ним право власності по ідеальних часток спірного нерухомого майна. 
 
Відповідно до висновку № 32-19Д1 від 24 вересня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_8 на підставі договору з ОСОБА_1 , ринкова вартість ідеальної частки 2/3 квартири АДРЕСА_3 становить 228 345 грн; ринкова вартість приміщень аптеки по АДРЕСА_1 становить 589 621 грн, ринкова вартість приміщень аптеки по АДРЕСА_2 становить 259 936 грн. Відповідно до висновку № 32-19Д2 від 24 вересня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_8 на підставі договору з ОСОБА_1 , оціночна вартість добудованих приміщень аптеки по АДРЕСА_2 становить 268 430 грн. Відповідач в судовому засіданні категорично заперечив проти визначення судом такого порядку поділу спільного майна подружжя. Обставиною, відповідно до якої судом може бути припинено право особи на частку у спільному майні та здійснено поділ шляхом визнання права власності за кожним з подружжя за окремими об`єктами нерухомості є виплата грошової компенсації. Відповідач ОСОБА_2 не надав згоду ні отримувати грошову компенсацію, передбачену в статті 71 СК України, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, а також ні виплачувати її. Звертав увагу суду, що присудження йому грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте зазначена грошова сума позивачем не внесена.
 
Враховуючи відсутність обов`язкової згоди відповідача на отримання грошової компенсації та попереднього внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності, зокрема визнав за кожним право власності на ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 площею 20,6 кв. м, на ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 площею 10 кв. м, на 2/6 ідеальну частку житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 49,2 кв. м, на ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв. м.
 
Щодо позовних вимог в порядку поділу спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки Sang Yong Kyron д.р.н. НОМЕР_2 судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 156 від 05 вересня 2011 року, укладеного між ІП «АІС-Захід» та ОСОБА_2 , останнім придбано автомобіль марки Sang Yong Kyron. Відповідно до умов кредитного договору № 8561/Р від 05 вересня 2011 року відповідач отримав кредит для здійснення часткової оплати в сумі 54 000 грн спірного автомобіля. Відповідно до договору поруки № 8561/Р/S-1 від 05 вересня 2011 року, позивач ОСОБА_9 виступила поручителем за кредитним договором № 8561/Р від 05 вересня 2011 року. Із заперечень відповідача вбачається, що останній в інтересах сім`ї, позичив кошти сумі 100 000,00 гривень на придбання автомобіля у свідка ОСОБА_10 , що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 . Зазначені кошти були використані на придбання спірного автомобіля марки «SSANG YONG» загальною вартістю 180 900 грн згідно договору купівлі-продажу № 156 від 05 вересня 2011 року. Перший внесок становив 126 900 грн, решта у розмірі 54 000 грн було оплачено за рахунок коштів, одержаних на підставі кредитного договору № 8561/р від 05 вересня 2011 року. 20 грудня 2013 року, тобто в час, коли сторони уже не вели спільного господарства, відповідач на вимогу свідка ОСОБА_10 повернув останньому за рахунок особистих коштів 50 000 грн. 10 липня 2017 року автомобіль марки «SSANG YONG», д.р.н. НОМЕР_1 був пошкоджений внаслідок ДТП. Винуватцем ДТП - ОСОБА_11 збитки так і не було відшкодовано, окремі ремонтні роботи проводились за рахунок коштів відповідача. Одночасно, 20 серпня 2017 року ОСОБА_10 пред`явив ОСОБА_2 усну вимогу про повернення залишку позичених коштів в сумі 50 000 грн. А тому, 22 серпня 2017 року ОСОБА_2 вимушений був продати автомобіль марки «SSANG YONG», д.р.н. НОМЕР_3 . Згідно договору купівлі-продажу №4648/2017/592894 від 22 серпня 2017 року за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 49 540 грн. Саме за рахунок цих коштів ОСОБА_2 23 серпня 2017 року повернув ОСОБА_10 залишок боргу в сумі 50 000 грн, що підтверджується розпискою ОСОБА_10 від 23 серпня 2017 року. Таким чином, ОСОБА_2 кошти, одержані за продаж зазначеного автомобіля, що перебував у спільній сумісній власності подружжя, використав на погашення зобов`язань, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно спірний автомобіль не може бути віднесений до складу майна, що підлягає поділу.
 
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Твердження відповідача з приводу того, що спірний автомобіль не є спільним сумісним майном, а отримані кошти від продажу спірного автомобіля в розмірі 49 540 грн використані в інтересах сім`ї, не заслуговують на увагу.
 
Після припинення шлюбних відносин з 2013 року (зазначена обставина встановлена рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року у справі № 438/576/17, відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України зазначена фактична обставина не доказується при розгляді даної справи), спірний автомобіль марки Sang Yong Kyron д.р.н. НОМЕР_2 , залишився у користуванні та розпорядженні відповідача ОСОБА_2 , та що визнано відповідачем по даній справі.
 
Відповідно до договору купівлі-продажу 4648/2017/592894 оформленого та підписаного сторонами в сервісному центрі № 4648 транспортного засобу від 22 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 відчужив громадянці ОСОБА_3 вказаний автомобіль. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу становить 49 540 грн. Суд не взяв до уваги докази, на які посилається відповідач, як на підставу для відмови в задоволенні позову, а саме розписку про отримання останнім у борг коштів у розмірі 100 000 грн для придбання спірного автомобіля у свідка ОСОБА_10 , розписки свідка ОСОБА_10 про отримання боргу, а також покази останнього в якості свідка щодо обставин про боргові зобов`язання зі сторони відповідача та використання зазначених коштів на придбання спірного автомобіля. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно суд вважав, що позивач має право на грошову компенсацію за частину вартості спірного автомобіля, оскільки автомобіль неможливо витребувати у добросовісного набувача, тому, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
 
Суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту при поділі спільного майна подружжя в частині позовних вимог шляхом визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки Sang Yong Kyron д.р.н. НОМЕР_2 є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останньої не підлягають задоволенню.
 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідач здійснював підприємницьку діяльність та отримував дохід від надання в оренду придбаних у власність нежитлового приміщення за рахунок спільних коштів подружжя. Як вбачається із фінансових податкових звітів за спірний період часу вказаний дохід також включає і витрати на оплату обов`язкових податків і зборів. Орендна плата за користуванням приміщенням за повний календарний місяць складається з постійної складової, що встановлена у сумі 15 000 грн та змінної складової, що змінюється кожного місяця та визначається вартістю комунальних платежів, пов`язаних з користуванням приміщенням, з врахуванням податків та зборів, що передбачені законодавством України. З урахуванням з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, враховуючи, що стороною позивача не надано суду необхідних відомостей та розрахунків щодо визначення розміру отриманого прибутку, отриманих відповідачем під час здійснення підприємницької діяльності, суд вважав, що підстави для стягнення частини доходу у вказаному розмірі відсутні.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції встановлено, що після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_2 , який 22 серпня 2017 року продав спірний автомобіль ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 4648/2017/592894 за ціною 49 540 грн. Правильним є висновок суду про відмову у задоволенні вимоги позивачки про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль.
 
Суд виходив із того, що відповідач, після розірвання шлюбу, розпорядився спільним сумісним майном подружжя без згоди на це позивачки ОСОБА_1 , а кошти у сумі 49540 грн, отримані від продажу спірного автомобіля, були використані не в інтересах сім`ї, тому позивачка має право на стягнення грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частини автомобіля, однак, вона такої вимоги до відповідача не пред`являла, а тому висновки суду в цій частині вирішення спору є також правильними. Встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 здавав в оренду належне сторонам на праві спільної сумісної власності нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , на підставі договору оренди від 01 вересня 2017 року, укладеного між ним та ТОВ «Західна фармацевтична компанія», однак, належних доказів на підтвердження одержаного ним від оренди приміщення доходу позивач не надала, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивачки в цій частині. Суд правильно встановив характер спірних правовідносин і фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і не допустив порушення норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
 
Аргументи учасників справи
 
05 травня 2023 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року  та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року (повне судове рішення складено 07 квітня 2023 року) в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
            суди не врахували висновок Верховного Суду, згідно якого вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що вищезазначене майно є спільним майном подружжя й підлягає поділу. Оскільки ОСОБА_2 розпорядився автомобілем та автобусом на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_1, то остання має право на грошову компенсацію 1/2  вартості спірних транспортних засобів. Змінюючи рішення місцевого суду в частині розміру грошової компенсації, апеляційний суд дійшов висновку про те, що така компенсація підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортних засобів на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції;
            у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно;
            при визначенні порядку поділу майна подружжя,  судами попередніх інстанцій не було врахував  вартість компенсації позивачці частки  автомобіля марки Sang Yong Kyron  д.р.н. НОМЕР_2 . Судами було визнано право позивачки на грошову компенсацію за частину вартості спірного автомобіля, оскільки відповідач здійснив його відчуження його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї та автомобіль неможливо витребувати у добросовісного набувача, тому, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору;
            суд апеляційної інстанції, посилався на те, що позивачка не пред`являла до суду окремої вимоги позовної вимоги про виплату компенсації за автомобіль. При цьому, відхилив (проігнорував) прохання позивачки врахувати вартість проданого автомобіля при поділі майна подружжя, про що позивачка просила в заяві про збільшення позовних вимог (розділ «по-друге» заяви про збільшення позовних вимог);
            матеріалами справи встановлено, що відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз» за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи № 6763 від 10 березня 2020 року, проведеної за ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року: встановити ринкову вартість автомобіля «Ssang Yong Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час виконання експертизи не представляється можливим внаслідок того, що він не був представлений для обстеження і у наданих матеріалах відсутні необхідні для цього вихідні дані про комплекс особливостей його стану. Середня ринкова ціна для автомобіля «Ssang Yong Kyron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 10.03.2020, виходячи з даних про нього, визначених з його ідентифікаційного номера та представлених матеріалів, становить 244553 грн. Тобто, належна позивачці, сума компенсації за автомобіль становить 122 276 грн. Внаслідок ухилення сторони відповідача та третьої особи на стороні відповідача від надання автомобіля для огляду експерта, встановити дійсну (ринкову) вартість автомобіля на час розгляду справи було не можливо, тому згідно вищезазначеної практики верховного суду до уваги має братись ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, тобто середньоринкова ціна автомобіля визначена експертом в розмірі 244 553 грн. В той самий час, суди попередніх інстанцій звернули увагу на ціну по якій нібито, було продано автомобіль і яка не відповідає вартості автомобіля на момент поділу майна;
            суд першої та другої інстанції  не надали правової оцінки запропонованому позивачкою варіанту розподілу майна, не врахували вартість  об`єктів нерухомості, а також існуючу реєстрацію права власності на такі приміщення;
            суди правильно встановили, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2005 року, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т. О., р.№ 1256 та здається в оренду але безпідставно суди зробили висновки, що стороною позивача не надано суду необхідних відомостей та розрахунків щодо визначення розміру отриманого прибутку, отриманих відповідачем під час здійснення підприємницької діяльності;
            позовні вимоги стосуються лише доходу з постійної складової в розмірі 15 000 грн позивачка не претендує на кошти отримані для оплати комунальних платежів, пов`язаних з користуванням приміщенням, з врахуванням податків та зборів (змінної складової). Таким чином, за період з 01 вересня 2017 року по 01 травня 2019 року, за 20 місяців, прибуток від оренди склав 300 000 грн. Отже, позивачці належить 150 000 грн, як дохід одержаний від спільної сумісної власності подружжя. Відмова у задоволені позовних вимог в цій частині (щодо поділу коштів від оренди) стала наслідком відсутності правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, щодо поділу між колишнім подружжям доходів від оренди майна яке перебуває у спільній сумісній власності.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
23 червня 2023 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 06 червня 2023 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 21 березня 2018 року у справі № 726/2165/15-ц; від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц; від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що між позивачкою ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_13 ) та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано 05 червня 1996 року, після реєстрації якого позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».
 
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року у справі №438/576/17 шлюб між сторонами розірвано, зокрема, встановлено, що більше чотирьох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.
 
У 2014 році позивачка змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_14 », а в 2017 році, у зв`язку з укладенням шлюбу, - на « ОСОБА_6 », що стверджується копіями свідоцтва про зміну імені від 12 червня 2014 року та свідоцтва про шлюб від 21 жовтня 2017 року. 
 
Під час шлюбу сторін було придбане наступне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м та 10,0 кв. м, право власності на які зареєстроване за позивачкою ОСОБА_7 ; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстроване за позивачкою ОСОБА_7 ; нежитлове приміщення, площею 79,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .
 
З копії реєстраційного посвідчення, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, записано в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 10 від 12 липня 2000 р. встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 20,6 кв. м зареєстроване за ОСОБА_9 на праві приватної власності.
 
З копії реєстраційного посвідчення, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, записано в реєстрову книгу №1, за реєстровим № 10 від 27 грудня 2000 року встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , площею 10,0 кв. м зареєстроване за ОСОБА_9 на праві приватної власності.
 
З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 9394559 від 22 грудня 2005 року вбачається, що ОСОБА_9 належить 2/3 ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_3 загальна площа квартири 49,2 кв. м, придбана на позивача ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2005 року, укладеного між ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т. О., р. № 1372 
 
Крім цього, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137094734 від 10 вересня 2018 року встановлено, що нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , площею 79,4 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2005 року, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т. О., р.№ 1256.
 
05 вересня 2011 року ОСОБА_2 купив автомобіль марки Sang Yong Kyron, що підтверджується договором купівлі-продажу № 156, укладеним між ІП «АІС-Захід» та ОСОБА_2 , загальна вартість якого становила 180900 грн.
 
05 вересня 2011 року, відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 8561/Р, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 54000 грн для здійснення часткової оплати вказаного автомобіля.
 
Відповідно до договору поруки №8561/Р/S-1 від 05 вересня 2011 року, поручителем за кредитними зобов`язаннями відповідача ОСОБА_2 , виступила його дружина ОСОБА_9 . 
 
Після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_2 , який 22 серпня 2017 року продав спірний автомобіль ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 4648/2017/592894 за ціною 49 540 грн.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
 
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
 
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
 
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
 
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
 
Тлумачення частини першої статті 71 СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі:
          договору подружжя;
          рішення суду при наявності спору між подружжям.
 
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).
 
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).
 
У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).
 
У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (частина четверта статті 265 ЦПК України).
 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року по справі № 761/15857/16-ц (провадження № 61-5171св18) зазначено, що:
          «судами встановлено, що за період дії договору оренди на рахунок ОСОБА_5 надійшло 708 320,00 грн. Відповідно до частин першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
          Колегія суддів, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що квартира на час здачі її в оренду перебувала у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток або установлення порядку користування нею від здачі квартири в оренду отримувався дохід, який відповідно до статтей 58, 63 СК України належить кожному із подружжя в рівних частках».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що:
          «у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року по справі справа № 654/3751/18 (провадження № 61-523св22) зроблено висновок, що: 
          «у справі, що переглядається, ОСОБА_3 бажала поділити майно подружжя зокрема, так, щоб виділити ОСОБА_2 у власність житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а їй виплатити компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на цю неподільну річ. ОСОБА_2 , в свою чергу, також хотів залишити це майно собі, з виплатою компенсації відповідно до вартості, визначеної експертом Фесун С. А. Суд першої інстанції не врахував цю обставину та зробив помилковий висновок, що, бажаючи залишити майно собі, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 повинен був внести на депозитний рахунок суду суму компенсації вартості 1/2 частки, належної ОСОБА_1. У спорі, в якому особа просить суд припинити її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду».
 
У справі, що переглядається:
          апеляційний суд не врахував, що: вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання; при вирішенні питання про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи;
          апеляційний суд при залишенні рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивачки про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль не врахував, що по суті позивачка просить припинити її  право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль та врахувати її розмір при вирішенні питання про розподіл іншого майна про яке зазначено в заяві про збільшення розміру позовних вимог;
          суди встановили, що відповідач отримував дохід від надання в оренду придбаних у власність нежитлового приміщення за рахунок спільних коштів подружжя, а орендна плата становила 15 000,00 грн (т. 1, а. с. 87-88). Апеляційний суд не врахував, що: нежитлові приміщення перебували в спільній власності від передачі спільного майна в оренду було отримано дохід, який відповідно до статтей 58, 63 СК України належить кожному із подружжя в рівних частках. При цьому посилання апеляційного суду при відмові в задоволенні позовної вимоги стягнути 1/2 частку доходу від оренди нежитлового приміщення апеляційний суд зазначив, що позивачкою не надано суду необхідних відомостей та розрахунків щодо визначення розміру отриманого прибутку, отриманих відповідачем під час здійснення підприємницької діяльності, зокрема, з підстав неможливості виокремити сплачені податки, збори, комунальні платежі, не відповідає вимогам законності і обґрунтованість судового рішення та обов`язку суду не породжувати стан невизначеності у відносинах позивачки з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
 
За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково; постанову апеляційного суду скасувати; передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Висновки за результатами розподілу судових витрат
 
У постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено такий висновок, що «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Львівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                                    Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук