ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4308/23 Справа № 214/124/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Хейло Я.В.,
суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: Держава Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією, яке постановлено суддею Черновою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 лютого 2023 року, -
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 
09 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією.
Просила стягнути з Російської Федерації на її користь відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок експропріації Російської Федерації природних ресурсів українського народу та незаконною збройною агресією проти України в розмірі 35000 євро, звільнити її від доказування обставин, які є загальновідомими, а саме щодо експропріації Російської Федерації природних ресурсів українського народу та незаконною збройною агресією проти України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією – визнано неподаною та повернуто позивачу разом з доданими до неї матеріалами.
Роз`яснено позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що висновки суду першої інстанції суперечать нормам матеріального та процесуального права та правовим висновкам викладеним в постанові Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 04 липня 2018 року.
Посилається на постанову Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 500/787/19, згідно якої … необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним , але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Наполягає на тому, що установлення судом наявності чи відсутності порушення прав особи, що звертається за судовим захистом, обґрунтованості позову, перевірки доказів, характеру та суб`єктів порушення здійснюється виключно під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема щодо повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

09 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією.
Просила стягнути з Російської Федерації на її користь відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок експропріації Російської Федерації природних ресурсів українського народу та незаконною збройною агресією проти України в розмірі 35000 євро, звільнити її від доказування обставин, які є загальновідомими, а саме щодо експропріації Російської Федерації природних ресурсів українського народу та незаконною збройною агресією проти України.

Позиція апеляційного суду

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону, ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув виявлені недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду, тому відповідно до ст.185 ЦПК України, позов підлягає поверненню позивачу разом з копіями документів, доданими до нього.
Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із недотриманням норм процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація в особі посольства Держави Російська Федерація в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією – залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач вказав найменування суду – Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу, що є не вірним, оскільки офіційне найменування суду - Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 
Так, в позовній заяві позивач вказує, що в місті Бахмут, де наразі йдуть бойові дії в неї залишилося майно (квартира), яке є документально її власністю, однак жодних доказів не додає та не зазначає доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою.
Клопотань, щодо витребування доказів разом з позовною заявою не надходило.
Окрім того, в мотивувальній частині позивач надає розрахунок станом на 23.12.2022 року у розмірі 35000 євро, що в перерахунку на гривні становить 1328600,00 грн. Проте, позивачем у прохальній частині позовної заяви міститься вимога про стягнення моральної шкоди в іноземній валюті. При цьому в мотивувальній частині позовної заяви вказана сума боргу в євро в перерахунку в національну валюту станом на 23.12.2022 року, відповідних документів на підтвердження правильності розрахунку за відповідним курсом НБУ до позовної заяви долучено не було.
Зазначає, що цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.
В зв`язку із вищевказаними обставинами, суд першої інстанції вважав за необхідне надати позивачеві строк для виправлення недоліків: вказати вірне найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; надати належні та допустимі докази на підтвердження викладених обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та надати докази, що підтверджують вказані обставини, а саме: надати докази, щодо права власності на нерухоме майно, що розташоване у місті Бахмут; надати документи на підтвердження правильності розрахунку вимоги про стягнення моральної шкоди за відповідним курсом НБУ.
       16 лютого 2023 року на виконання вищевказаної ухвали від позивача надійшла заява про усунення недоліків у справі № 214/124/23.
       Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до до Держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією – визнано неподаною та повернуто позивачу разом з доданими до неї матеріалами.
Роз`яснено позивачу, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
З огляду на викладене не можна вважати, що позивач, отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилився від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про усунення недоліків з додатками.
Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі виконав вимоги суду першої інстанції, а тому підстав повертати позовну заяву останній у суду не було.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.
А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.
Згідно з висновками, викладеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).
Також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).
Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).
З огляду на вищезазначене, повернення судом першої інстанції позовної заяви позивачеві, з наведених в ухвалі підстав, є необґрунтованим, таким, що суперечить нормам процесуального права, та має ознаки надмірного формалізму.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Колегія суддів вважає, що ухвала про повернення заяви позивачеві постановлена з порушенням норм процесуального права та є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Розподіл судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на те, що апеляційний суд доходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами, передбаченими процесуальним законом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Саксаганського  районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області  від 21 лютого 2023 року скасувати та направити матеріали за позовом  ОСОБА_1 до Держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією, до Саксаганського  районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: