Справа № 451/1086/22                        Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З. 
Провадження № 22-ц/811/341/23                Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: О.О. Гай
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Львівська обласна прокуратура, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Львівська обласна прокуратура про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно обвинувального акта від 22 листопада 2013 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013150280000001 від 17.01.2013, затвердженого прокурором 3 грудня 2013 року, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року у справі № 446/244/14-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу прокурора Радехівської місцевої прокуратури Ватраля Романа Васильовича задоволено частково. Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року відносно ОСОБА_1 скасовано. Призначено новий судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_1 . Вироком Буського районного суду від 17 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від відбування призначеного йому покарання у зв`язку з закінченням строків давності. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КК України - без змін. Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року касаційну скаргу захисника Косендюка Я.А. задоволено. Вирок Буського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Таким чином, оскільки: а) обвинувачення пред`явлено 3 грудня 2013 року через обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 42013150280000001 від 17.01.2013; б) Постанова Верховного Суду по справі № 446/244/14-к набрала законної сили з моменту проголошення - 15 вересня 2022 року, то перебування позивача під слідством та судом складає 9 років 8 місяців і 12 днів або ж 105 місяців і 12 днів. Відтак, враховуючи, що на час подання позовної заяви мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі становить 6700 грн (відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік») то відповідно мінімальний розмір моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, за період 03.12.2013 -15.09.2022 становить: 690100 + 16 266,9 + 3 349,5 = 699 716,40 грн.
Просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 699 716,40 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 699 716,40 грн моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Рішення суду оскаржила Державна казначейська служба України.
Зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд не встановив чи позов пред`явлено до належного відповідача, а саме до Казначейства та не дослідив обґрунтованості позовних вимог саме до цього відповідача, не визначив коло належних відповідачів у справі. Вважає, що Державна казначейська служба України в даній справі могла бути залучена до участі у справі виключно в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зважаючи на те, що на органи Казначейської служби покладено функції з виконання судових рішень по даній категорії справ. Оскільки жодних прав та інтересів позивача Казначейська служба не порушувала, не вступала в правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавала, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Поза увагою суду залишилося те, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України є Держава Україна, а тому остання повинна бути відповідачем у справі. При цьому, питання представництва держави чітко регламентується статтями 167, 170 Цивільного кодексу України, де зазначено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Від імені держави за спеціальним дорученням можуть виступати фізичні та юридичні особи, органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 173 Цивільного кодексу України). Тому, суд в кожному конкретному випадку повинен з`ясувати, який саме державний орган є уповноваженим органом. Таким чином, відповідачем у справі є Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Львівська обласна прокуратура (дії/бездіяльність якого на думку позивача, заподіяли йому моральну шкоду). Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то Казначейство заперечує таку з покликанням на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду». Вважає, що Законом визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб. Судове рішення про визнання незаконними дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як видно з матеріалів поданого позову, відсутні. 
Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Також рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.
Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Зазначила, що позивач повинен був обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. 
Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
У засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 проти апеляційних скарг заперечили.
Представник Львівської обласної прокуратури - Яворський Є.Т. апеляційні скарги підтримав з мотивів, викладених у скаргах.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та представника позивача - ОСОБА_2 , представника Львівської обласної прокуратури Яворського Є.Т., перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково з наступних мотивів.
Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013150280000001 від 17.01.2013, 22 листопада 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме за умисне нанесення 20 жовтня 2012 року потерпілому ОСОБА_3 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин внаслідок суперечки, після того як останній вдарив його дружину ОСОБА_4 , тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, зламу виличної кістки зліва по нижньому орбітальному краю без зміщення. Обвинувальний акт складений 25 листопада 2013 року та затверджений прокурором 3 грудня 2013 року.
Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року по справі № 446/244/14-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.
8 жовтня 2018 року прокурором Радехівської місцевої прокуратури Р.Ватраль подано апеляційну скаргу на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу прокурора Радехівської місцевої прокуратури задоволено частково. Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17 вересня 2018 року відносно ОСОБА_1 скасовано. Призначено новий судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_1 в Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області.
Вироком Буського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КК України залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року касаційну скаргу захисника Косендюка Я.А. задоволено. Вирок Буського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Верховний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 перебував у стані необхідної оборони та змушений був вчиняти дії з метою захисту своєї дружини, так як поведінка ОСОБА_5 давала підстави побоюватися за її здоров`я. Дії ОСОБА_1 були своєчасними та необхідними, оскільки ОСОБА_1 миттєво відреагував на ситуацію та завдав потерпілому удару одразу після протиправних дій останнього, та не можуть вважатися перевищенням меж необхідної оборони, оскільки ОСОБА_5 було завдано тілесне ушкодження середньої тяжкості, а не тяжке тілесне ушкодження, що є необхідним для кваліфікації дій особи у разі перевищення меж необхідної оборони. Постанова Верховного Суду набрала законної сили.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та стягуючи в його користь з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України699 716,40 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, районний суд виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, передбаченої ст. ч. 1 ст. 1176 ЦК України та визначив таку, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи судом, що згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» становить 6700 гривень за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення (обвинувачення пред`явлено 3 грудня 2013 року через обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 42013150280000001 від 17.01.2013),і до набрання законної сили постановою Верховного Суду (постанова по справі № 446/244/14-к набрала законної сили з моменту проголошення - 15 вересня 2022 року), тобто за 9 років 8 місяців і 12 днів.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю з огляду на наступне.
Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах (стаття 2 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
У статті 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (абз. 5 ст. 4 Закону).
Тобто, вказаний закон пов`язує виникнення права на відшкодування шкоди з наявністю підстав виникнення шкоди та умовами виникнення права на її відшкодування.
Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно з абз. 6 ст. 4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. 
Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року кримінальне провадження за обвинуваченням позивача ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під слідством та судом перебував 9 років 8 місяців і 12 днів або ж 105 місяців і 12 днів.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури було порушено конституційні права  ОСОБА_1 та йому було завдано моральних страждань, однак в даному спорі при визначенні розміру відшкодування слід також враховувати, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, так і обставини даної справи, зокрема якими чинниками був спричинений надмірно тривалий розгляд справи, і такий розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
При цьому, колегія суддів враховує, що тривалий розгляд кримінального провадження викликаний неодноразовою неявкою ОСОБА_1 та його адвоката в судові засідання. У зв`язку з чим ОСОБА_1 було оголошено в розшук, незважаючи на те, що він письмово повідомляв суд про перебування за кордоном із зазначенням строку повернення в Україну. Представник прокуратури на підтвердження своїх тверджень стосовно того, що тривалість судового розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, зумовлена частими неявками в судові засідання сторони обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисника, подала копії матеріалів справи № 446/244/14-к, зокрема: копії клопотань захисника про відкладення розгляду справи, копії журналів судових засідань, копії ухвал судового засідання про застосування приводу та оголошення розшуку обвинуваченого, копії листів голові кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області.
Крім того, на думку колегії суддів розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.
Колегія суддів також виходить з того, що 24.02.2022 року відбулося повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України і з цього часу в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено воєнний стан. Україна зазнає колосальних фінансових збитків у зв`язку з воєнними діями, тому фінансування сектору безпеки і оборони на даний час має визначальне значення для держави Україна. Тому, з огляду на наведене, обов`язок держави відшкодувати громадянину моральну шкоду у невиправдано великому розмірі не може стояти вище від обов`язку держави у захисті незалежності та суверинітету, і ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування.
З наведених мотивів, на думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом слід змінити, стягнувши таку в користь позивача в розмірі 200 000,00 грн, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості, є достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи, не призведе до збагачення позивача за рахунок держави та є адекватним нанесеній позивачу моральній шкоді.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19) Верховний Суд зробив висновок, що «кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів».
Згідно з ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 01 червня 2022 року у справі № 607/11828/17 (провадження № 61-17142св19).
З наведених мотивів, суд підставно стягнув моральну шкоду, завдану громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

                                       п о с т а н о в и в:        
       
Апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України задоволити частково.
Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 січня 2023 року змінити.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий:                                                                Н.П. Крайник 

Судді:                                                                                Я.А. Левик

                                                                                       М.М. Шандра