П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/13120/22	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
ухвала суду першої інстанції прийнята у
м. Одеса, 19 січня 2023 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Бітова А.І., Градовського Ю.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів № 401 від 31.05.2022 року та № 524 о/с від 22.06.2022 року, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів № 401 від 31.05.2022 року та № 524 о/с від 22.06.2022 року, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, даний адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч.5 ст.205 та п.4 ч.1 ст.240 КАС України.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та його представник були належним чином повідомлені судом про призначення підготовчого судового засідання як на 07.12.2022 року, так і на 19.01.2023 року, двічі (повторно) не прибули у судове засідання без повідомлення поважних причин неявки та заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали.
При цьому, суд першої інстанції також зазначив, що подальший розгляд справи за відсутності позивача та/або його представника не уявляється можливим.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачем ОСОБА_1 на зазначену вище ухвалу подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, дану справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У своїх доводах апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про залишення позову без розгляду через неявку позивача чи його представника, оскільки така неявка не перешкоджала розгляду справи, а іншого судом першої інстанції не встановлено та не обґрунтовано. До того ж, скаржник зазначає, що позивач не повідомлявся ані про дату, ані про місце судового розгляду справи, ані про судові рішення, які ухвалювались у справі. Явка позивача у судове засідання не визнавалась обов`язковою.
16.02.2023р. від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій зазначаючи про необґрунтованість та хибність доводів скаржника, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, мотивуючи зокрема недоведеним позивачем наявності поважних причин неприбуття у судові засідання без повідомлення причин такого неприбуття.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду адміністративної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Правові підстави для залишення адміністративного позову без розгляду визначені, зокрема, у ст.ст. 205, 240 КАС України.
Процесуальні наслідки неявки позивача в підготовче засідання визначаються ст.181 КАС України, в якій зазначено, що підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 розділу ІІ цього Кодексу ( Розгляд справи по суті ) з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.
Так, відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частино п`ятою цієї ж статті, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з п.4 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.
Колегія суддів звертає увагу на те, що положення ч.5 ст.205 КАС України встановлює правові наслідки повторного неприбуття позивача у судове засідання, а п.4 ч.1 ст.240 КАС України - правові наслідки неприбуття у підготовче засідання чи у судове засідання.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що підставою для залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду стало, як вже було зауважено вище – неприбуття двічі (повторно) належним чином повідомлених позивача та його представника в підготовче судове засідання, без повідомлення причин такого неприбуття та неможливості подальшого розгляду справи за їх відсутності.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених ч.5 ст.205, п.4 ч.1 ст.240 КАС України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов: а) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання; б) відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності; в) неявка позивача в судове засідання (підготовче засідання) без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки; г) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача; ґ) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.
Отже, вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених зазначеними нормами процесуального закону, суд на підставі аналізу матеріалів справи та думки інших учасників справи повинен, серед іншого, дослідити питання можливості розгляду справи за відсутності позивача, а також з`ясувати, чи не наполягає відповідач на розгляді справи по суті на підставі наявних у ній доказів.
Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були дотримані вищенаведені вимоги, зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не встановлював наявність неможливості подальшого розгляду справи по суті за відсутності позивача та його представника, що є обов`язковою складовою при вирішенні питання щодо залишення адміністративного позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України.
При цьому, зазначення судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що неявка позивача та його представника перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки всупереч приписам ст. 205 КАС України, в своїх ухвалі судом не було вказано обставин неможливості подальшого розгляду справи без участі позивача чи його представника, не наведено які саме фактичні обставини та докази суд не міг врахувати та встановити без участі позивача чи його представника, тощо. Не йдеться в оскаржуваній ухвалі також і про необхідність або витребування додаткових документів від позивача або заслуховування особистих пояснень позивача чи його представника з приводу спірних правовідносин та яких саме, тощо.
Також, необхідно зауважити, що явка позивача або його представника до суду, обов`язковою судом першої інстанції не визнавалась, а лише призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження не є беззаперечним свідченням цього.
Апеляційний суд враховує, що в силу приписів п.4 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
З даного приводу, колегія суддів зауважує, що доводи скаржника про неповідомлення позивача про розгляд справи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, адже матеріалами справи підтверджується факт належного повідомлення представника позивача про дату, час та місце розгляду справи підтверджується матеріалами справи, шляхом доставлення до його електронного кабінету в ЄСІТС «Електронний суд» судової кореспонденції, в тому числі судових повісток.
Однак, при цьому, як вже було вказано вище, оскаржувана ухвала не містить жодних висновків щодо неможливості розгляду справи по суті за відсутності позивача.
Також, апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги обставини, які виникли у позивача через повномасштабне вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України, а саме: як на час розгляду справи в суді першої інстанції так і на теперішній час частина території Херсонської області та безпосередньо населений пункту Велика Лепетиха Каховського району (лівий берег Дніпра), де позивач проживає, є тимчасово окупованою територією, є лінією зіткнення, на якій зараз щоденно ідуть контрбатарейні бої, що можна вважати непереборною силою, бо це постійно створює загрозу життю і здоров`ю жителів; майже постійно відсутня електроенергія, наявна мережа Інтернет Кримського оператора, який блокує українські сайти, а українська мережа Інтернет присутня за допомогою українських мобільних операторів, які знаходяться на правому березі Дніпра, покриття яких не завжди забезпечує формат 4 джи, що в свою чергу не завжди дозволяє завантажувати файли. Не працює пошта, тощо. Представник позивача проживає у м. Миколаїв.
Крім того, колегія суддів наголошує, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, які спростовують висновок суду першої інстанції, що неявка позивача або його представника перешкоджала суду першої інстанції розглянути справу по суті на підставі наявних у справі доказів, в тому числі і додатково витребуваних судом за потреби визначеної ним.
Підсумовуючи усе наведене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано наведені обставини та залишаючи позов без розгляду, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення передчасної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст.ст. 241-243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/13120/22 - скасувати, а справу №420/13120/22 - направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Бітов А.І.   Градовський Ю.М.