ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2370/22  Номер провадження 22-ц/814/2784/23	Головуючий у 1-й інстанції  Овчаренко О.Л.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Петраков Володимир Анатолійович, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року (повний текст рішення складено 07 листопада 2022 року) у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який підписаний її представником – адвокатом Юхимович О.В., до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі  частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування позову зазначено, що у сторін по справі у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. 04 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року у видачі судового наказу було відмовлено з підстав ненадання документів, що підтверджують факт проживання дитини з матір`ю. 
У зв`язку з вищевказаним, позивач прохала стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з 04 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року позов  ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 992, 40 грн.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що суд визначає аліменти в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов.
При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення на користь позивача, місцевим судом було враховано матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я, наявність утриманців, вимоги статей 182, 183, 200, 141, 199 СК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року не погодився відповідач  ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі, яка підписана представником ОСОБА_1 – адвокатом Петраковим В.А., відповідач прохає скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. 
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На думку ОСОБА_1 , не можна чітко встановити, що дитина та матір проживають разом.
Відповідач наголошує, що коли ОСОБА_2 виїхала з дитиною з країни, до і після розірвання шлюбу, відповідач постійно перераховує на рахунок позивача кошти на утримання доньки, оскільки це його дитина, яку він любить і вважає, що це його обов`язок утримувати дитину, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Представник позивача, подавши до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що з апеляційною скаргою не погоджується, доводи апеляційної скарги вважає надуманими, бездоказовими та безпідставними. 
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, прохала відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року у справі №539/2370/22.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник ОСОБА_1 – адвокат Петраков В.А., взявши участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, вимоги апеляційної скарги підтримав та прохав їх задовольнити з підстав, вказаних у ній.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Юхимович О.В. до Полтавського апеляційного суду надійшла заява, в якій останній просить провести судове засідання без їхньої участі.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2012 року, який на теперішній час розірвано.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 
З копій закордонних паспортів позивача ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 вбачається, що вони виїхали за межі України 23 травня 2022 року. 
З копій посвідок на тимчасове проживання у Великій Британії строком дії до 31 грудня 2024 року вбачається, що вони видані на ім`я ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 , які прибули з України 23 травня 2022 року.
Відповідно до довідки про доходи, виданої ТОВ «Афіна-груп», вбачається, що загальна сума доходу (без вирахування податків та обов`язкових платежів) ОСОБА_1 , який займає посаду торгівельного представника, за період з січня 2022 року по вересень 2022 року складає 37260,60 грн.
З копій квитанцій, долучених до матеріалів справи, вбачається, що відповідач перераховував кошти на утримання доньки ОСОБА_3 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 - 5000,00 грн, 31 липня 2022 року - 3000,00 грн, 16 вересня 2022 року - 6000,00 грн, 23 жовтня 2022 року - 1400,00 грн.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2022 року по справі №539/2038/22 ОСОБА_2 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини з підстави ненадання доказів на підтвердження проживання дитини із заявником.
Позиція апеляційного суду
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Положеннями частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини першої статті 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, правильно виходив із того, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки між батьками мається спір щодо участі в утриманні дитини, суд першої інстанції вірно задовольнив позов про стягнення аліментів, а доводи наведені в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для стягнення аліментів із відповідача спростовуються матеріалами справи. 
При цьому, судом першої інстанції звернута увага, що сторонами не заперечувалось, що відповідач у добровільному порядку матеріально утримує дитину, а саме здійснює певні платежі на утримання дитини, але вважаючи їх недостатніми, ОСОБА_2 звернулась з даним позовом до суду.
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача стосовно неспільного проживання дитини з матір`ю, не підтверджується матеріалами справи, зокрема, матеріали справи не містять жодного переконливого доказу, щодо цих доводів.
З матеріалів справи та наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_2 разом зі своєю неповнолітньою донькою – ОСОБА_3 дійсно 23 травня 2022 року виїхали за кордон та проживають разом, що підтверджується посвідками на тимчасове проживання.
Безпідставними є посилання  ОСОБА_1 на те, що він систематично надавав матеріальну допомогу шляхом перерахування коштів позивачу, оскільки дана обставина не позбавляє права на вирішення питання щодо сплати аліментів та їх розміру в судовому порядку, тоді як обов`язок утримувати дітей є безумовним. Закон не передбачає спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання дітей.
Жодних доказів на підтвердження того факту, що дохід відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у встановленому розмірі суду не надано.
При цьому суд апеляційної інстанції, надаючи пріоритет захисту прав дітей на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
Щодо оцінки доказів судом першої інстанції, з якими не погоджується відповідач то колегія суддів звертає увагу, що суд надав оцінку доказам у їх сукупності, крім того, відповідач в свою чергу не довів, що неповнолітня дитина проживає з ним.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення. 
Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року - без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Петраков Володимир Анатолійович – залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.

Головуючий                                                                В.П. Пікуль 

Судді                                                                                П.С. Абрамов

                                                                               О.О. Панченко