КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/4692/2023

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            31 березня 2023 року                                                                       м. Київ
                                                                                                             Справа  № 758/895/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Скрипник О.Г., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа:  Приватне акціонерне товариство «Страхова  компанія «ПЗУ Україна» про  стягнення  невиплаченої частини страхового відшкодування,
 
встановив:
 
У січні 2020 року  позивач ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до  відповідача ОСОБА_3 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначила, що 10 серпня 2018 року по вул. Подільський узвіз 99/1 ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «BMW 116і» д. н. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Jaguar XF д.н. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.09.2018 року у справі № 758/11353/18 відповідача визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності 100 000 грн.
Позивач зазначає, що вона звернулась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за виплатою страхового відшкодування, та за результатами розгляду заяви позивачу було сплачене страхове відшкодування у розмірі   37 000 грн. Проте, відповідно до Звіту №1347 про оцінку автомобіля Jaguar XF д.н. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 77 941, 31 грн.
Оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна»   не в повному обсязі сплатив позивачу збитки відповідно до реальної вартості пошкодженого майна, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь різницю між розміром фактично заподіяної шкоди та розміром сплаченого страхового відшкодування - 40 941, 31 грн.
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на її користь різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в сумі 32 009 грн. 44 коп. Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при розгляді справи та прийнятті рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають  значення для справи.
Вказує на те, що у  зв`язку з настанням ДТП, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було здійснено розрахунок та виплачено страхове відшкодування у розмірі 37 000,00 грн., і що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу.
Зазначені обставини, зокрема підтверджуються і Звітом №1347 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Jaguar XF» р/н НОМЕР_2 , складеного на  замовлення позивача,  відповідно до якого вартість матеріального збитку розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що склав 0,482.
Підставою для нарахування коефіцієнту фізичного зносу виступає той факт, що вказаний транспортний засіб вже мав ряд пошкоджень, що не пов`язані з вказаною ДТП (арк. 2 Акту огляду КТЗ).
Так, відповідно до положень п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.07.2009 р., значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строку експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.
Разом з тим, відповідно до положень п. г) 7.39 Методики, винятками стосовно  використання зазначених вимог є: складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають  пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики.
Вказані обставини залишились поза увагою суду, у зв`язку з чим, суд і дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для нарахування коефіцієнту фізичного зносу, а відтак до ухвалення рішення, що суперечить вищезазначеним положенням.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля  «Jaguar XF» р/н НОМЕР_2 від 11.01.2019 року, складеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Jaguar XF» р/н НОМЕР_2 склала 45 931,87 грн., вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу складає 77 941,31 грн.
За викладених обставин, з урахуванням положень ст. 1194 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та  розміром вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу:  77 941 грн. 31 коп.  - 45 931 грн. 87 коп. = 32 009 грн. 44 коп. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 не погодився з  доводами апеляційної скарги, посилаючись на те, що у звіті, який було надано самою позивачем,  оцінювач не вказав, як підставу для визначення фізичного зносу транспортного засобу наявність пошкодження автомобіля. Конкретну підставу оцінювач зазначав саме строк експлуатації транспортного засобу (п. 3.4. оцінки наданої позивачкою). Проте, в тому ж дослідженні оцінювач зазначає, що строк експлуатації транспортного засобу 5,9 років (п. 3.1. оцінки наданої позивачкою). Так як автомобіль «Jaguar»  виготовляється у Великій Британії, а не на території країн СНД, не є вантажним автомобілем, автобусом чи мототехнікою, то оцінювач не мав права у своєму дослідженні застосовувати коефіцієнт фізичного зносу, а повинен був визначати вказаний знос на рівні 0. Суд обґрунтовано вказав, чому не застосовує вказаний коефіцієнт і з висновком суду дуже складно не погодитися. Що стосується твердження апелянта, що оцінювач використовував п. г) 7.39 Методики, то це не зовсім відповідає дійсності, так як оцінювач взагалі не посилається та не згадує вказані положення Методики, хоча повинен був зазначити, чому і на якій підставі він розраховує фізичний знос транспортного засобу. Так як такий обов`язок встановлює сама методика, а п. 7.39 Методики передбачає цілий ряд обставин, коли можна відступити від положень 7.38 Методики (визначення зносу авто через строк експлуатації).
У своєму дослідженні оцінювач не посилається на жоден з підпунктів п. 7.39 Методики, як на підставу застосування коефіцієнту фізичного зносу, а посилається на загальні положення п. 7.38 Методики. Твердження позивача, що оцінювачем було застосовано положення саме пп. г) п. 7.39 Методики через зазначення ним на другій сторінці акту огляду транспортного засобу пошкоджень, які не пов`язані з ДТП, не можуть бути взяті судом до уваги, так як інформація, яка зазначається у акті огляду, повинна відповідати вимогам розділу V Технічний огляд КТЗ Методики. У вказаному розділі відсутні вимоги, які передбачають посилання на конкретні методи проведення дослідження, як і інформація, яку описує оцінювач подається йому самим заявником, у даному випадку - позивачем. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  оскільки позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування з коефіцієнтом фізичного зносу, що дорівнює нулю для нових складників та для складників та для складників КТЗ, строк експлуатації транспортного засобу якого не перевищує 7 років, в той час, як підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.  Пред`явлення вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірними.
Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.
Згідно зі Звітом №1347 від 11.01.2019 року розрахунки проведені з урахуванням   коефіцієнту фізичного зносу, який складає 0, 482. Втрата товарної вартості рівна нулю. Вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Jaguar XF д.н. НОМЕР_2 в результаті пошкодження при ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 45 931 грн. 87 коп.
Оскільки на момент скоєння ДТП строк експлуатації транспортного засобу Jaguar XF д.н. НОМЕР_2 2013 року випуску не перевищив 7 років, то відповідно коефіцієнт фізичного зносу вказаного вище автомобіля дорівнює нулю для нових складників та для складників цього ТЗ, а отже при розрахунку вартості матеріального збитку не повинен був застосовуватися.
 
З такими висновками суду першої інстанції  колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосування норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, враховуючи наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи,  постановою Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року  у справі № 758/11353/18 встановлено, що 10 серпня 2018 року по вул. Подільський узвіз 99/1 ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «BMW 116і» д. н. НОМЕР_1 ,  не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Jaguar XF д.н. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.09.2018 року у справі № 758/11353/18 відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності 100 000 грн.
Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за виплатою страхового відшкодування та за результатами розгляду заяви позивачу було сплачене страхове відшкодування у розмірі  37 000 грн. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.
Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
 
Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 19 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15,   страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна ( абз. 2 п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV). 
 Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судами в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.
 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме -   копії листа ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» від 18.09.2020 року, страхового акту  від 21.03.2019 року, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було здійснено виплату страхового відшкодування  в сумі 37 000 грн. потерпілій ОСОБА_1 без проведення експертизи, суму страхового відшкодування було визначено за погодженням із потерпілою ( а.с. 59-61).
Згідно з заявою ОСОБА_1 від 21.02.2019 року  на ім`я директора управління врегулювання збитків СК «ПЗУ Україна», позивач погодилась із сумою страхового відшкодування в розмірі 37 000 грн., претензій саме до страховика мати не буде ( а.с. 62).
Разом з тим, як вбачається зі звіту №1347  від 11.01.2019 року, виконаного на замовлення позивача оцінювачем «ПП ОСОБА_4 »,  про визначення вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля Jaguar XF д.н. НОМЕР_2 ,  вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ( 0,482) становить 45 931 грн. 87 коп., а вартість відновлювального ремонту автомобіля  без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 77 941 грн. 31 коп.
 
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення     статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вищевказані правові висновки  також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.
Системний аналіз ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).  Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку  у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.  …. Доводи касаційної скарги  про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної  вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості  виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу.» 
 
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач вправі отримати відшкодування з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, оскільки у цьому випадку  у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Відповідальність відповідача застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відшкодування за яким має особливості, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила ст. 29 Закону №1961-IV покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку. 
Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, розмір страхової виплати визначається з урахуванням зносу автомобіля, що, у свою чергу, згідно ст.1194 ЦК України, покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності. 
Таким чином,  висновок суду першої інстанції про неправомірність пред`явлення вимоги про виплату відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу - колегія суддів вважає безпідставним і таким, що суперечить вимогам ст. 1192, 1194 ЦК України та вищевказаним висновкам Верховного Суду.
Також необґрунтованим колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про неможливість прийняти  до уваги наданий позивачем звіт з визначення вартості матеріального збитку № 1347 від 11.01.2019 року з тих підстав, що у ньому необґрунтовано застосовано коефіцієнт фізичного зносу, оскільки на момент скоєння ДТП строк експлуатації транспортного засобу Jaguar XF д.н. НОМЕР_2 2013 року випуску не перевищив 7 років, то відповідно коефіцієнт фізичного зносу вказаного вище автомобіля дорівнює нулю, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до положень п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.07.2009 р., значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.
Відповідно до положень п. в), г) 7.39 Методики, винятками стосовно використання зазначених вимог є:  складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;  складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики.
 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що не  відповідає дійсності та обставина, що оцінювач для визначення  коефіцієнта фізичного зносу використовував  п. г) 7.39 Методики, оскільки оцінювач взагалі не посилається та не згадує вказані положення Методики у звіті.      Проте такі заперечення відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються змістом самого звіту, з якого вбачається наступне.
Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 30.11.2018 року ( а.с.  23-24), в ньому також зазначені пошкодження, не пов`язані з даною ДТП, а саме: пошкодження лакофарбового покриття: облицювання переднього бампера, двері передні праві, капот; деформація панелі лівої боковини в арочній частині; корозія усилювача заднього бампера, тріщина скла вітрового вікна.
Відповідно до  розділу 3.4 звіту «визначення вартості коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ» коефіцієнт фізичного зносу розраховано оцінювачем за формулою: Ез = 1 -С/Цн, яка передбачена п. 7.37 Методики, де С - ринкова вартість КТЗ, Цн - ціна нового КТЗ в Україні.
Відповідно до розділу 3.3 звіту «визначення ринкової вартості КТЗ» , при визначенні ринкової вартості транспортного засобу було враховано процент додаткового зменшення вартості КТЗ від дефектів, обумовлених неналежним доглядом, умовами зберігання та експлуатації ( визначено на підставі таблиць додатку 4 Методики, перелік пошкоджень вказано в акті огляду. Дз - табл. 4.1 п. 7  -2%; ( табл. 4.2 п. 2 - 0,5%, п. 13 -3%, п. 15- 0,5%). Дз = -6,0%.
Згідно з додатком 2 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів - Таблиці 4.1. «Процент Дз додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ залежно від умов догляду, зберігання та експлуатації», що була застосована оцінювачем у  звіті № 1347 ( п.3.3),  чинниками, що вплинули на зменшення ринкової вартості транспортного засобу та в свою чергу на визначення і застосування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля стали : таблиця 4.1 пункт  7  - КТЗ має складові частини, які потребують ремонту (окрім заміни чи капітального ремонту складової);   таблиця 4.2 пункт 2 - елементи кузова пошкоджені корозією - коробчасті елементи збільшення жорсткості (лонжерони, поперечини, підсилювачі, підмоторна рама), пункт  13 - дефекти лакофарбового покриття - пофарбування кузова; пункт 15 - пошкодження скла.
Враховуючи викладене, оцінювачем визначено, що коефіцієнт фізичного зносу складових даного автомобіля складає 0,482. Відповідно вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 45 931 грн. 87 коп. , а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу - 77 941 грн. 31 коп.
Належних та допустимих доказів на спростування вказаного звіту  щодо вартості відновлювального ремонту матеріали справи не містять  та відповідачем надано не було.
За змістом ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень покладається на кожну із сторін. 
Отже, відповідач,  заперечуючи проти визначеного розміру матеріальних збитків, заявлених позивачем, не навів жодних доводів щодо правильності визначення обсягу пошкоджених деталей та їх вартості та вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а тому вказані доводи не дають суду підстав для сумніву у правильності визначеної суми.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість застосування даного звіту при визначенні розміру заподіяної внаслідок ДТП шкоди позивачу ОСОБА_1 .
 
Враховуючи викладене, у позивача наявне право вимоги  до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, оскільки суми відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності недостатньо для відшкодування  витрат позивача на відновлювальний ремонт транспортного засобу, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Разом з тим, оскільки відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством,  що у даному випадку становить 45 931 грн. 87 коп.,  проте позивач згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IVпогодилась на розмір відшкодування в сумі 37 000 грн., то  розрахунок позивачем різниці між фактично завданою шкодою та тим розміром страхового відшкодування, з яким позивач погодилась, слід вважати необґрунтованим. 
Факт перерахування страховиком на користь потерпілої страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком в повному обсязі свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілої від одержання відшкодування в більшому розмірі від страховика, що підтверджується її заявою.
За таких обставин, на відповідача ОСОБА_3 неможливо покладати відповідальність за шкоду у межах суми 45 931 грн. 87 коп.,  адже розмір страхового відшкодування у разі його визначення відповідно до положень ст. 29 Закону № 1961-IV  мав становити суму 45 931 грн. 87 коп.
Виходячи із конкретних обставин даної справи,  з відповідача на користь позивача слід стягнути суму відшкодування заподіяної шкоди, яка обчислюється як різниця  між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу  та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а саме: 77 941 грн. 31 коп. - 45 931 грн. 87 коп. = 32 009 грн. 44 коп. 
Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на її користь суми відшкодування матеріальної шкоди - 32 009 грн. 44 коп. 
 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи, що позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 840 грн. 80 коп. та за подання апеляційної скарги - 1261 грн. 20 коп., всього - 2102 грн., проте апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення її позовних вимог ( на 78%), то судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно сумі задоволених позовних вимог - 1639 грн. 56 коп. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити. 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року  - скасувати та прийняти постанову:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа:  Приватне акціонерне товариство «Страхова  компанія «ПЗУ Україна» про  стягнення  невиплаченої частини страхового відшкодування - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_3   на користь ОСОБА_1    відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в сумі 32 009 ( тридцять дві тисячі дев`ять) грн. 44 коп.  та судові витрати по сплаті судового збору 1639 грн. 56 коп. 
 
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                        Махлай Л.Д. 
                                                           
Немировська О.В.