ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5368/23 Справа № 175/4324/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 червня 2023 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       головуючого - судді Деркач Н.М.,
       суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М., 
       при секретарі Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпріапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про зобов`язання повернення майна,-

В С Т А Н О В И В : 

       У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про зобов`язання повернення майна.
       В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 06 вересня 2019 року ДП МВС України «Інформ-Ресурси» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу, як до власника транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якій просило у разі наявності підтверджуючих документів щодо права власності на зазначений транспортний засіб письмово звернутися за поверненням транспортного засобу та сплатити в повному обсязі заборгованість за послуги зберігання транспортного засобу на рахунок ДП МВС України «Інформ-Ресурси»(а.с.10).
       Згідно листа від 17 жовтня 2019 року, адресованого ДП МВС України «Інформ-Ресурси», ОСОБА_1 звернувся до керівника ДП МВС України «Інформ-Ресурси» з вимогою про негайне повернення майна. Однак, транспортний засіб «DAEWOO NEXIA» йому не повернуто.
       На підставі наведеного позивач просив суд зобов`язати відповіачів повернути належний йому на праві власності транспортний засіб «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року, серед іншого, встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 липня 2021 року Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) перейменовано в Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро). 
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
       Суд, на думку апелянта, не дав належної правової оцінки доказам, наданим позивачем, та не врахував невиконання відповідачем вимог ст.61 ЗУ “Про виконавче провадження”. Апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що його транспортний засіб утримується відповідачем при тому, що виконавчі провадження на виконанні не перебувають, тобто без достатньої правової підстави.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
       Судом встановлено, що 06 вересня 2019 року ДП МВС України «Інформ-Ресурси» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу, як до власника транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в якій просило у разі наявності підтверджуючих документів щодо права власності на зазначений транспортний засіб письмово звернутися за поверненням транспортного засобу та сплатити в повному обсязі заборгованість за послуги зберігання транспортного засобу на рахунок ДП МВС України «Інформ-Ресурси» (а.с.10).
       17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з листом до ДП МВС України «Інформ-Ресурси» з вимогою про негайне повернення майна, в якій просив повернути транспортний засіб «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та повідомити: місце знаходження транспортного засобу, дату та час, з яких транспортний засіб знаходиться у ДП МВС України «Інформ-Ресурси», підстави, на яких автомобіль перебуває там, хто його передав, а також надати інформацію, яка наявна у ДП МВС України «Інформ-Ресурси», що стосується транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . В якості додатків до вимоги ОСОБА_1 було надано завірену копію вимоги до власника від 06 вересня 2019 року, інших додатків лист не містить (а.с.13-14).
       Листом від 01 червня 2021 року позивач повторно звернувся до ДП МВС України «Інформ-Ресурси» з вимогою про негайне повернення майна (а.с.11-12).
       Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 10 листопада 2021 року повідомлено адвоката Сидоренка В., що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 07 вересня 2021 року транспортний засіб «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі біржової угоди №3173 від 25 березня 2008 року (а.с.15). Термін зберігання запитуваних документів закінчився.
       Згідно листа Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) повідомлено, що на виконанні у Дніпровському відділі ДВС перебували виконавчі провадження, відкриті за заявою стягувача: ВП№55987600 виконавчий лист №175/27/14 від 30 листопада 2017 року, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 607 119 грн. 40 коп. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк»; ВП№55987264 виконавчий лист №175/27/14 від 30 листопада 2017 року, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення штрафу за невиконання вимог договору іпотеки в розмірі 14 848 грн. 00 коп. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк»; ВП№55986872 виконавчий лист №175/27/14 від 30 листопада 2017 року, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення судового збору у розмірі 2 972 грн. 10 коп. з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Укргазбанк».
       На підставі заяви стягувача 14 березня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника за ВП№55987600, про що було внесено записи до відповідних реєстрів. Однак 16 травня 2018 року на підставі заяви боржника та у відповідності до ухвали суду №22-ц/774/1851/18 від 17 січня 2018 року виконавчі провадження зупинені та повідомлено, що реалізація рухомого майна ОСОБА_1 Дніпровським РВ ДВС за вищевказаними номерами виконавчих проваджень не проводилася (а.с.18-19). Також 16 травня 2018 року постановою начальника Дніпровського РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області скасовано постанову про оголошення розшуку майна.
       Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив про те, що його рухоме майно утримується у відповідача без правової підстави.
       Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів щодо виконання вимоги Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» щодо надання підтверджуючих документів щодо права власності на транспортний засіб та підтвердження оплати з послуг зберігання транспортного засобу. Крім того, відсутні докази направлення Державному підприємству Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» вимог про повернення майна, оскільки фіскальний чек від 02 червня 2021 року не підтверджує направлення саме вимоги з будь-якими додатками (відсутній опис вкладення).
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Згідно з п. 12-13 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 142 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення.
       Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата.
       Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги.
       За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС та Мінекономрозвитку розмірі за погодженням з Мінфіном.
       Витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін`юсту.
       Як встановлено матеріалами справи, транспортний засіб «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 був розміщений на майданчику ДП МВС України «Інформ-Ресурси» у зв*язку з проведенням виконавчих дій про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «Укргазбанк». При цьому, у межах виконавчого провадження на зазначений автомобіль накладено арешт постановою державного виконавця від 14 березня 2018 року.
       Оскільки ДП МВС України «Інформ-Ресурси» з 29.10.2018 року перебувало у стані припинення шляхом ліквідації, ним було направлено листа позивачеві з пропозицією звернутися з вимогою про повернення йому автомобіля, надавши підтвердження права власності на транспортний засіб та квитанцію про оплату вартості послуг по його збереженню.
       Звернувшись до ДП МВС України «Інформ-Ресурси», ОСОБА_1 документів про сплату в повному обсязі заборгованості за послуги зберігання транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 не надав.
       Наведеним вище Порядком обумовлено, що витрати з транспортування і зберігання транспортного засобу боржника на спеціальному майданчику чи стоянці компенсуються органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем після вилучення транспортного засобу із спеціального майданчика чи стоянки за рахунок коштів виконавчого провадження у порядку, встановленому спільним наказом МВС та Мін`юсту.
       Однак, 16 травня 2018 року на підставі заяви боржника та у відповідності до ухвали суду №22-ц/774/1851/18 від 17 січня 2018 року виконавчі провадження, у межах яких відбувся арешт рухомого майна позивача, зупинені та повідомлено, що реалізація рухомого майна ОСОБА_1 Дніпровським РВ ДВС за вищевказаними номерами виконавчих проваджень не проводилася (а.с.18-19).
       За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що ним не виконано вимоги ДП МВС України «Інформ-Ресурси» щодо оплати послуг зберігання його автомобіля, що свідчить про передчасність заявлених вимог.
       Посилання апелянта на порушення судом ст.61 ЗУ “Про виконавче провадження” висновків суду не спростовують, оскільки положеннями указаної статті передбачено порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення, в той час як рухоме майно позивача не реалізовано, однак на нього накладено арешт постановою державного виконавця, який не знято.
       Доводи апеляційної скарги про те, що судом не дано оцінку доказам позивача не знайшли свого підтвердження і зводяться до незгоди апелянта по їх оцінці судом. 
       Що стосується посилання позивача на утримання його автомобіля без відповідної правової підстави, то колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 було роз”яснено, що у разі надання ним документів, що підтверджують його право власності на автомобіль та сплати ним послуг по його зберіганню, транспортний засіб буде йому повернуто.
       Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
       Доводи скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
       Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд - 

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко