СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року                                   м. Харків                        Справа № 917/1303/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя  Здоровко Л.М.
без виклику учасників справи 
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у порядку  спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи  апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц”, м. Кременчук (вх.№236 П/2) 
на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.12.2022 у справі №917/1303/22 (суддя Киричук О.А., повний текст рішення складено      28.12.2022)                     
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Кременчукгаз-Трейдінг”, м.Кременчук 
до Акціонерного товариства “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц”, м. Кременчук
про стягнення 213 940,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Кременчукгаз-Трейдінг” звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” про стягнення 213 940,49 грн заборгованості за договором на постачання природного газу від 01.11.2019 №121-ПР, з яких 150449,00 грн основний борг, 2 783,98 грн- 3% річних, 24 452,82 грн пеня, 15 044,90 грн штраф, 21 209,79 грн інфляційні втрати.
Позовні вимоги  обґрунтовано невиконанням відповідачем грошових  зобов`язань за договором на постачання природного газу від 01.11.2019 № 121-ПР для потреб не побутових споживачів щодо оплати вартості поставленного позивачем протягом січня-березня місяців 2022 року природного газу та наявністю  у зв`язку з цим правових підстав для нарахування на зазначене прострочене грошове зобво`язання трьох процентів річних,  інфляційних втрат відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу Україні , а також пені та штрафу на підставі п. 7.2. Договору. 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.12.2022 у справі №917/1303/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Кременчукгаз-Трейдінг” 150 449,00 грн основного боргу, 2 783,98 грн 3% річних, 24 452,82 грн пені, 15 044,90 грн штрафу, 21 209,79 грн інфляційних, а також 3209,11 грн витрат зі сплати судового збору.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції визнав встановленим, що 01.11.2019 між ТОВ “Кременчукгаз-Трейдінг” (Постачальник) та АТ “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц”  (Споживач) був укладений договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів № 121-ПР, (далі - Договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу  природний газ, код ДК 021:2015-09120000-6-Газове паливо (далі - газ), а Споживач  зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (п. 1.1 Договору). 
Судом першої інстанції  встановлено, що оплату за природний газ, спожитий у січні 2022 відповідач повинен був оплатити до 10.02.2022 включно, оплату за природний газ, спожитий у лютому  2022 - до 10.03.2022, оплату за природний газ, спожитий у березні  2022 - до 10.04.2022. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вартості природного газу, що спожитий у січні 2022, у лютому  2022 - до 10.03.2022, у березні  2022; відповідач при розгляді справи не спростовував твердження позивача про те, що сума заборгованості в розмірі 150 449,00 грн сплачена Споживачем. Також, за прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати спожитого газу, суд дійшов висновку про наявність підстав для про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 2 783,98 грн  3% річних, 24 452,82 грн пені, 15 044,90 грн штрафу та 21 209,79 грн  інфляційних втрат. 
Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 28.12.2022 у справі №917/1303/22 скасувати. Також в апеляційній скарзі апелянт просив відстрочити йому сплату судового збору за подання апеляційної скарги до розгляду апеляційної скарги по суті. Одночасно з апеляційною скаргою, Акціонерним товариством “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого апелянт зазначав, що отримав копію оскаржуваного рішення 16.01.2023.  
В апеляційній скарзі апелянт вважає, що рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, оскільки судом не дотримано процесуальних прав сторін, що призвело до прийняття помилкового рішення. Зокрема, скаржник зазначає, що Господарський процесуальний кодекс передбачає такий спосіб вирішення господарського спору без винесення судового рішення, як укладення мирової угоди; укласти мирову угоду сторони можуть на будь-якій стадії судового процесу відповідно до приписів ч. 7 ст. 46 ГПК України. За твердженням скаржника, АТ “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” було проведено роботу з мирового врегулювання спору та укладення мирової угоди по справі шляхом подання сторонами спільної заяви. Зокрема, заявою від 07.12.2022, яка направлена на адресу суду  07.12.2022 (що апелянт підтверджує фіскальним чеком АТ «Укрпошта», відправлення №3962300683344), суд повідомлено про проведення сторонами перемовин щодо узгодження умов мирового врегулювання спору та  заявлено клопотання  про продовження строків розгляду справи для її затвердження. Апелянт також зазначає, що отримання заяви відповідача від 07.12.2022 Господарським судом Полтавської області підтверджується трекінгом поштових відправлень №3962300683344. Також апелянт зазначає, що узгоджений текст мирової угоди та спільної заяви про її затвердження по справі №917/1303/22, направлено відповідачем 14.12.222 на адресу ТОВ “Кременчукгаз-Трейдінг”, що, в свою чергу, підтверджується відміткою позивача про отримання листа-пропозиції. В той же час, 16.01.2023 на адресу АТ “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” надійшла копія оскаржуваного рішення суду першої інстанції, за результатом ознайомлення з яким апелянтом встановлено, що судом не зазначено про  намір сторін мирного врегулювання спору та не вказано про подання відповідачем такої інформації. Натомість зазначено: «Інші заяви чи клопотання від учасників спору до суду не надходили». За таких підстав скаржник вважає, що судом першої інстанції порушено процесуальні права учасників процесу в частині можливості мирного врегулювання спору; ігнорування судом першої інстанції зазначеного принципу призвело до хибних висновків та проголошення помилкового рішення. 
До апеляційної скарги апелянтом надано заяву (в порядку положень ст. 47 ГПК України) та фіскальний чек від 07.12.2022, яким він підтверджував направлення до Господарського суду Полтавської області поштового відправлення №3962300683344; копію листа №10/652 від 07.12.2022 на адресу ТОВ “Кременчукгаз-Трейдінг”, в якій пропонував позивачу підписати спільну заяву до Господарського суду Полтавської області у справі №917/1303/22 про врегулювання спору шляхом мирової угоди.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.12.2022 у справі №917/1303/22 залишено  без руху. Встановлено  апелянту 10-денний строк, з дня вручення ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду апеляційної інстанції доказів доплати судового збору у розмірі 0,16 грн.  Роз`яснено  апелянту, що не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки передбачені статтями 174, 260, 261 ГПК України.
Враховуючи усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, а також за результатом розгляду клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 поновлено Акціонерному товариству “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.12.2022 у справі №917/1303/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.12.2022 у справі №917/1303/22. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено  учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, тощо протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, з     доказами надсилання їх  копій іншій стороні у справі.  Вирішено інші процедурні питання.
Позивач  не скористався передбаченим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відсутність якого відповідно до ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи,  перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Кременчукгаз-Трейдінг” (Постачальник) та Акціонерним товариством “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” (Споживач) був укладений договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №121-ПР, (далі - Договір) відповідно до умов якого, Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу  природний газ, код ДК 021:2015-09120000-6-Газове паливо (далі - газ), а Споживач  зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (п. 1.1 Договору).
Умовами укладеного Договору визначено:
- передача газу за цим Договором здійснюється в фізичній (их) точці (ках) виходу з газотранспортної системи оператора ГТС до газорозподільної системи оператора ГРМ (п. 1.4 Договору);
- обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п. 4.1 договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві - приєднання до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ (п. 2.3 Договору);
- за підсумками розрахункового періоду Споживач до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахункоий період, що складений між оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ (п. 2.6.1 Договору);
- на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних оператора ГРМ, Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника ( п. 2.6.2 Договору);
- Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу (п. 2.6.3 Договору);
- розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем (п. 3.1 Договору);
- місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього договору (п. 3.5 Договору);
- розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно (п. 4.1 Договору);
- оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 24 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (п. 4.2.1 Договору);
- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу ( п. 4.2.3 Договору);
- датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника. Споживач здійснює оплату в будь-який спосіб, що не суперечить чинному законодавству (п. 4.3 Договору);
- Постачальник має право отримувати від Споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІV, V договору, отримувати повну і достовірну інформацію від Споживача щодо режимів споживання природного газу (п. 6.1 Договору);
- Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором (п. 6.4.2 Договору), оплачувати Постачальнику компенсацію, визначену розділом V Договору (п. 6.4.9 Договору);
- у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов`язвнь з оплати вартості газу у порядку, визначеному цим Договором, Споживач зобов`язаний сплатитина користь Постачальника штраф у розмірі 10% від суми прострочення та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми невиконаних обов`язків, за кожен день прострочення (п. 7.2 Договору);
- цей договір набуває чинності з 01.11.2019 року і діє в частині постачання газу по 31.12.2020 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення між сторонами (п. 12.1 Договору);
- Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 12.2 Договору).
Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним протягом січня-березня місяців 2022 року було поставлено на користь Споживача обсяг природного газу на загальну суму 150 449,00 грн., що підтверджується наступними документами: 
- двостороннім актом приймання-передачі фактично поставлених обсягів газу №183 від 31.01.2022 року, 
- двостороннім актом приймання-передачі фактично поставлених обсягів газу №597 від 28.02.2022 року,
- двостороннім актом приймання- передачі фактично поставлених обсягів газу №913 від 31.03.2022 року.
Вищезазначені акти підписано та скріплено печатками обох сторін без зауважень.
Як стверджує позивач, споживач за отримані обсяги природного газу не розрахувався, чим допустив утворення кредиторської заборгованості на вищевказану суму, порушивши при цьому права Постачальника на отримання оплати за поставлені обсяги газу, як кредитора у спірних правовідносинах.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з відповідача   213 940,49 грн заборгованості в розрізі умов договору на постачання природного газу № 121-ПР від 01.11.2019, з яких: 150 449,00 грн - основний борг, 2 783,98 грн – 3% річних, 24 452,82 грн - пеня, 15 044,90 грн - штраф, 21 209,79 грн – інфляційні втрати.
       Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність  підстав для задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
       Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
      Основними   видами   господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання  таорганізаційно-господарські зобов`язання.
          Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
       Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
          Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
      Зобов`язання виникають з підстав, встановлених     статтею 11  цього Кодексу.
      Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
      Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
          Відповідно до ч. 2  ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України,     договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
          Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
          Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
      Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
      Відповідно до ч. 1 статті 714  Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
          Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
          До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України,  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).
        Статтями 13 та 74 ГПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається   як на підставу своїх вимог  або заперечень.
          Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
          Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
           Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Статтею 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як правомірно зазначив суд першої інстанції, наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами , а саме,  підписаними сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками  актами приймання-передачі від 31.01.2022 №183,  від 28.02.2022 № 597 та від 31.03.2022 № 913 здійснення позивачем на  виконання умов Договору, протягом січня-березня місяців 2022 року поставки на користь відповідача обсягу природного газу на загальну суму 150 449,00 грн.
Відповідач  не навів жодних доводів та не надав доказів  в заперечення вказаної обставини та не надав доказів оплати  вказаного товару, строк якого настав, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволенння позовних вимог щодо стягнення основного боргу.
Щодо позовних вимог  про стягнення нарахованих на основний борг 2 783,98 грн 3% річних, 24 452,82 грн пені, 15 044,90 грн штрафу та  21 209,79 грн інфляційних втрат, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки, як зазначено вище, відповідач не сплатив суму основного боргу після настання встановленого строку, він є таким, що прострочив виконання зазначеного грошового зобов`язання.
                                                                                                                        Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
                                                                                                                        За частиною першою    статті 216 Господарського кодексу України,    учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і    в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
     Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга    статті 217 ГК України).
          За частиною першою    статті 230 Господарського кодексу  України     штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
          Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК ).
          Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
          Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
          Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського  кодексу України  платник  грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової  ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
          Частиною  6 статті  232 Господарського  кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше  не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
      Відповідно до статей  1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
          Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов`язань з оплати вартості газу у порядку, визначеному цим Договором, Споживач зобов`язаний сплатитина користь Постачальника штраф у розмірі 10% від суми прострочення та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від суми невиконаних обов`язків, за кожен день прострочення.
Посилаючись на наведений пункт Договору, позивач заявив до стягнення 15 044,90 грн штрафу, а також 24 452,82 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 11.02.2022 по 30.09.2022 із дотриманням встановленого ч. 6 статті 232 Господарського  кодексу України строку нарахування штрафних санкцій та в межах подвійної облікової ставки  Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить     встановленій  статтею 61 Конституції України забороні щодо  притягнення  двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки згідно зі      статтею 549 Цивільного кодексу України  пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України   - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Наведена правова позиція щодо правомірності одночасного застосування за одне правопорушення штрафу та пені  є усталеною та викладена, зокрема,  в постанові  Великої Палати Верховного Суду від 01.06.21  у справі №  910/12876/19 та постановах Верховного Суду  у складі  колегії суддів Касаційного господарського суду  від 09.02.18 року у справі №911/2813/17, від 22.03.18 у справі № 911/1351/17, від 25.05.18 року у справі № 922/1720/17, від 02.04.19 року у справі № 917/194/18.
      Частиною 2    ст. 625 Цивільного кодексу України    встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
          З огляду на невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на постачання природного газу від 01.11.2019 № 121-ПР щодо оплати вартості поставленного позивачем протягом січня-березня місяців 2022 року природного газу, позивачем правомірно на підставі зазначеної норми нараховано до стягнення 2 783,98 грн 3% річних та  21 209,79 грн інфляційних.
          При цьому, судом першої інстанції правомірно враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19,  якою визначено, що  якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правомірним та обгрунтованим. 
В той же час, колегія суддів не може визнати обгрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції процесуального  права учасників процесу на врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, що полягало  у неврахуванні направленої відповідачем на адресу суду 07.12.22 заяви, якою він повідомив суд  про проведення сторонами перемовин щодо узгодження умов врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди та просив продовжити процесуальні строки встановлені судом для узгодження тексту мирової угоди сторонами. 
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
        З огляду на малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарський суд першої інстанції ухвалою від 24.10.2022 постановив розглядати дану справу  за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 ухвали суду від 24.10.2022  роз`яснено сторонам право на  укладення мирової угоди у справі згідно ст.ст. 191-192 ГПК України.
Також частиною 3 зазначеної  ухвали встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до ч. 3 ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. 
Крім того, відповідачу встановлено  строк для подання суду (за бажанням) клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - 15 днів з дня вручення даної ухвали. 
З метою належного повідомлення учасників справи про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.10.2022 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача та отримана останнім 08.11.2022, що підтверджується відміткою уповноваженої особи відповідача на рекомендованому поштовому  повідомленні про вручення поштового відправлення №3600116061633 (а.с. 43).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, протягом встановленого судом в ухвалі від 24.10.2022 строку, правом на подання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не скористався. 
Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи вищенаведене, судом, згідно з вимогами ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання відзиву, клопотань, заяв у справі у відповідні строки.
Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі та надання відповідних клопотань, заяв по суті справи та  з процесуальних питань.
Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав. 
В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Як правомірно враховано судом першої інстанції, за приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Відповідно до статті  248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
В даному випадку суд першої інстанції розпочав розгляд справи по суті в установлені строки, але справу розглянуто 28.12.2022 у розумні строки, які перевищують встановлений статтею  248 ГПК України (який  закінчився 23.12.2022), враховуючи введення воєнного стану в Україні, а отже створив належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав.
За доводами апеляційної скарги заяву про продовження процесуальних строків для вчинення процесуальних дій, а саме, надання часу сторонам для узгодження тексту мирової угоди, направлено відповідачем до суду  07.12.2022. Апелянт стверджує, що АТ “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” було проведено роботу з мирового врегулювання спору та укладення мирової угоди по справі шляхом подання сторонами спільної заяви. Зокрема, заявою від 07.12.2022, яка направлена на адресу суду  07.12.2022, суд повідомлено про проведення сторонами перемовин щодо узгодження умов мирового врегулювання спору та  заявлено клопотання  про продовження строків розгляду справи для її затвердження.
Частиною 1 статті 192 ГПК України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 192 ГПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. 
Дослідженням матеріалів справи та даних Компютерної бази «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено відсутність відомостей щодо надходження до Господарського суду Полтавської області від відповідача відповідної заяви від 07.12.2022. В той же час, якщо виходити з наведеної відповідачем дати подання такої заяви, таку заяву слід вважати поданою через два тижні після закінчення 23.11.2022  встановленого судом строку,  протягом якого відповідач відповідно  до ухвали суду від 24.10.2022  мав подати відзив, клопотання, заяви по суті спору та з процесуальних питань. Крім того, виходячи з приписів статті 248 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження суд розглядає справу  протягом розумного строку, але не більше шістдесятиднів з дня відкриття провадження у справі. Разом з тим, продовження судом строку розгляду справи, що розглядається в порядку спорщеного позовного провадження з метою вирішення сторонами питання щодо укладення мирової угоди не передбачено нормами Господарського процесуального кодексу України. Крім того, колегія суддів враховує, що саму мирову угоду на затвердження суду сторони не надавали, а лише, за твердженням апелянта, відповідач просив суд продовжити строк розгляду справи з метою врегулювання питання щодо укладення сторонами мирової угоди. При цьому, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що  розгляд справи судом першої інстанції навіть без урахування відповідної заяви, на яку посилається апелянт, не може свідчити про порушення судом процесуальних прав сторін та позбавлення їх права на врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, оскільки мирова угода може бути укладена  на будь-якій стадії судового процесу. Зокрема, як вже зазначалось, відповідно до ч. 2 ст. 192 ГПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. При цьому, укласти мирову угоду сторони могли навіть під час апеляційного перегляду справи, що узгоджується з приписами статті 274 ГПК України, якою передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що, на думку скаржника,  призвело до прийняття неправомірного рішення у справі. 
Відповідно до ч.1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 129, 255, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Кременчуцьке кар`єроуправління “Кварц” залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Полтавської області від 28.12.2022 у справі №917/1303/22 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   02.06.2023 

Головуючий суддя                                                                     В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко