КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
25 травня 2023 року                                                                       м. Київ
 
Унікальний номер справи № 760/14250/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2129/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
                 за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, постановлену під головуванням судді Ішуніна Л.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно збудований об`єкт нерухомості (споруду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013 (а.с. 1-9).
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу чи будь-яким третім особам здійснювати будівництво об`єкта нерухомості (споруди) за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013 та виконувати на такому об`єкті будь-які види будівельних та ремонтних робіт; заборонити Державній інспекції архітектури та містобудування України, її територіальним органам та структурним підрозділам здійснювати будь-які дії щодо реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, будівельного паспорту та заборонити Державній інспекції архітектури та містобудування України, її територіальним органам та структурним підрозділам здійснювати будь-які дії щодо введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013; та шляхом накладення арешту на земельну ділянку 8000000000:72:509:0013 та заборони відчуження і вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо такої земельної ділянки.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:72:509:0011, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також розташованого на ній житлового будинку. Власником суміжної земельної ділянки із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013 є ОСОБА_2 , який без наявності будь-якої дозвільної документації щодо будівництва, розпочав зведення самочинної будови на належній йому земельній ділянці. Наразі фактично завершено зведення так званої «коробки будинку», порушуючи при цьому будівельні та санітарні норми, що несе безпосередню загрозу життю та здоров`ю заявниці, яка проживає у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0011, оскільки у разі виникнення пожежі у самовільно споруджуваному відповідачем будинку, вогонь може безперешкодно перекинутися на її будинок, а також несе безпосередню загрозу пошкодження чи знищення будинку. Вказувала, що відстань  від найбільш відступної конструкції стіни новобудови відповідача до межі земельної ділянки позивача складає близько 1 метра, а протипожежна відстань між новобудовою відповідача та дерев`яним будинком, який розташований на земельній ділянці позивача складає близько 5 метрів.
Зазначала, що такі дії відповідача порушують її законні права та інтереси на користування та розпорядження її майном. Крім того, дії відповідача із самочинного будівництва не дозволяють їй як власнику суміжної ділянки, використовувати її за цільовим призначенням, а саме, як присадибну ділянку для обслуговування наявного на ній будинку.
Вважає, що відповідач продовжуючи будівельні роботи, та будучи обізнаним про існування даного спору та відсутністю у нього дозвільної документації може відчужити земельну ділянку та самочинно побудований об`єкт і таке відчуження створить штучні умови для перешкоджання розгляду справи.
З огляду на викладене, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду для поновлення порушених чи оспорюваних її прав або інтересів (а.с. 53-57).
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії - відмовлено (а.с. 69-71).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 08 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Богуш М.К. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову (а.с. 83-114).
На обґрунтування скарги зазначала, що ОСОБА_2 на своїй земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013 розпочав та продовжує зведення самочинної будівлі без відповідних дозвільних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, та без затвердженого проекту. Вважає, що оскільки предметом позову є знесення самочинно збудованого об`єкта, то співмірним та ефективним способом забезпечення позову є заборона відповідачу чи будь-яким третім особам здійснювати будівництво об`єкта нерухомості (споруди) за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013 та виконувати на такому об`єкті будь-які види будівельних та ремонтних робіт. Апелянт не погодилась з висновком суду щодо того, що заходи забезпечення позову можуть позбавити інших осіб права на користування будинком, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, відповідно до вимог законодавства, то право користування ним як житлом, будинком не виникає. У самочинно збудованій будівлі ніхто не проживає, тому застосовані заходи забезпечення у будь-якому разі не здатні обмежити фізичний доступ осіб до такого об`єкта, а отже мотиви суду є неспроможними.
 
            У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Богуш М.К. пдтримала скаргу і просила її задовольнити.  
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, у т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили (а.с. 128-132). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.
 
            Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що предметом заявлених вимог є знесення за власний рахунок самочинно збудованого об`єкта нерухомості (споруду), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013 площею 0,05 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 16-18).
            На обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що між сторонами виник спір щодо самочинного будівництва відповідачем будинку на вказаній земельній ділянці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При встановленні зазначеної відповідності  слід  враховувати, що  вжиті  заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову,  суд має брати  до уваги  інтереси  не  тільки позивача,  а й інших осіб,  права яких можуть  бути  порушені  у  зв`язку  із  застосуванням  відповідних заходів.  Наприклад,  обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 вказано: «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову про знесення самочинно збудованих будівельних конструкції, Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 757/65718/17-ц, на яку посилається представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Богуш М.К. обґрунтовуючи апеляційну скаргу у цій справі, серед іншого зазначив, що у порушення вищевикладених вимог, суди задовольнивши заяву про забезпечення позову, не здійснили оцінку наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, враховуючи те, що метою забезпечення позову є реалізація в майбутньому актів правосуддя, у той час як накладення арешту на земельну ділянку відповідача не забезпечить, у разі задоволення позову, виконання рішення щодо знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій.  
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наявність очевидних ознак протиправності будівельних робіт на земельній ділянці відповідача, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці із кадастровим номером 8000000000:72:509:0013, може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
При цьому заява про забезпечення позову додана до позовної заяви, вирішена районним судом постановленням оскаржуваної ухвали 22 листопада 2022 року, а провадження у цій справі відкрито було 09 грудня 2022 року, отже задоволення заяви про забезпечення позову було б передчасним  
Сам по собі факт здійснення відповідачем будівельних робіт, які ймовірно стосуються прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що такі будівельні роботи є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 758/10187/21 (провадження № 61-19882св21).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Станом на момент подання і розгляду заяви про забезпечення позову, позивачем надано лише докази щодо відсутності виданих дозвільних документів ОСОБА_2 на проведення будівельних робіт по АДРЕСА_1 (а.с. 33-35).
У заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Колегія суддів зазначає, що вимога заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку 8000000000:72:509:0013 та заборону відчуження і вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо такої земельної ділянки не може бути задоволена, оскільки вказана земельна ділянка не є предметом спору.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків. Поряд з цим, заявник не позбавлений можливості заявляти про забезпечення позову із застосуванням заходів такого забезпечення які є співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, проте вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Відповідно до положень ст. 353, 389 ЦПК України, ухвала суду про відмову в забезпеченні позову процесуальним законом не віднесена до переліку ухвал, які підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Дата складання повного судового рішення - 26 травня 2023 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець
 
                                                                                                           О.В. Борисова
 
 В.М. Ратнікова