УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 травня 2023 року
м. Київ
справа № 449/1084/21
провадження № 51-2957ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 лютого 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, які постановлені в кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021141270000119, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богатир, Краснодонський район Ворошилоградівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК України) раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
Суть питання
За вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 лютого 2022 року  ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 березня 2021 року в невстановлений досудовим слідством період часу світлої пори дня, перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту із рідним братом ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, дерев`яною палицею наніс останньому неодноразові удари по тілу та в область голови, чим заподіяв тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які являлись небезпечними для життя в момент їх заподіяння і спричинили смерть потерпілого.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду сторона захисту подала до апеляційного суду апеляційну скаргу. 
Львівський апеляційний суд ухвалою від 14 лютого 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, вказує на те, що він не винуватий.
Обґрунтовуючи наведене засуджений зазначає за яких обставин було вчинене кримінальне правопорушення. Крім того, засуджений не погоджується з рішеннями судів стосовно нього, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не доведено належними доказами, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, суть касаційної скарги засудженого полягає в незгоді з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судом фактичними обставинами. Зокрема, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом під час ухвалення рішення, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зроблено на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд надав відповідну оцінку з наведенням належної аргументації.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі засудженого.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданій апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення. 
Обґрунтовуючи свій висновок, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Так, апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторони захисту стосовно доведеності вини засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вказав, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив питання щодо наявності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та обґрунтовано зробив висновок, щодо того, що вказане кримінальне правопорушення було скоєне саме обвинуваченим ОСОБА_4 .
Крім того, апеляційний суд зазначив, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 07 грудня 2020 року в справі № 728/578/19, на яку покликався суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, згідно ст. 85 КПК України, належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Як слідує з вироку суду, та про що влучно зазначив апеляційний суд, у цьому кримінальному провадженні відсутні прямі докази на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілого. Однак факт скоєння цього злочину саме ОСОБА_4 суд першої інстанції встановив на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних показань обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин смерті потерпілого, що не узгоджувалися із іншими доказами, що дозволило суду першої інстанції встановити винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».
Отже, Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень. 
Верховний Суд, звертає увагу засудженого на тому, що доказування, зокрема в такій категорії справ, досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року, справа № 728/578/19, провадження № 51-3411км20; від 20 жовтня 2021 року, справа № 759/14119/17, провадження № 51-2274км21).
Таким чином, твердження наведені засудженим у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_4 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 28 лютого 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                    ОСОБА_3