Справа № 465/488/22                                Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П. 
Провадження № 22-ц/811/410/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       08 червня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадженнями без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленко Артема Володимировича на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 року в складі судді Мигаль Г.П. в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
встановив:
У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до ТзОВ «Фінансової компанії «Кредит-капітал», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Стверджував, що виконавчий напис нотаріуса від 26.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований у реєстрі за № 61564, про стягнення 17330,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" є незаконним та вчинений з порушенням норм чинного законодаства, як наслідок є таким, що не підлягає виконанню. Просив позов задовольнити.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2022 року позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Кредит-капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено повністю.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем від 26 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №61564, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» боргу, загальною сумою 17330,00 гривень за кредитним договором 2779211 від 13 серпня 2020 року. 
Стягнуто з ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь держави судовий збір в розмірі 1488 гривні 60 копійок.
04.01.2023 представник позивача - Самойленко А.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та розподіл витрат на правничу допомогу, просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 22 000,00 грн.
Оскаржуваним додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 року заяву представника позивача  ОСОБА_1  - адвоката Самойленка Артема Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі №465/488/22- задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі №465/488/22 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Кредит-капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Кредит-капітал» на користь  ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень 00 копійок.
У решті вимог заяви відмовлено.
Додаткове рішення суду оскаржив представник позивача Самойленко А.В. , зазначає, що задовольнивши лише частково заяву, суд обмежився загальними фразами та посиланнями на норми законодавства без будь якого обґрунтування зменшення розміру судових витрат більше ніж у п`ять разів.
Покликаючись на судову практику стверджує, що суд не вправі втручатися у правовідносини щодо погодження гонорару між клієнтом та адвокатом.
Так, додатковою угодою від 04.01.2022 сторонами погоджено гонорар виконавця, а також вартість інших процесуальних дій вчинених адвокатом.
Загальна вартість наданих послуг адвокатом Самойленко А.В. становить 17000,00 грн., що підтверджується звітом про виконання договору, а також Актом прийому передачі наданих послуг.
Вважає такі витрати обґрунтованими та співрозмірними із складністю справи та наданими послугами, обсягом таких та ціною позову.
Звертає увагу, що відповідач не подав обгрунтовних заяв щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу та відповідних контррозрахунків, а суд не має повноважень самостійно їх зменшувати.
Просить скасувати додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про розподіл витрат на правничу допомогу задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом апеляційного перегляду є судове рішення про стягнення судових витрат, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Колегія суддів звертає увагу, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно  до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позов ОСОБА_1 задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса, вимоги представника позивача про стягнення судових витрат за надану правову допомогу у суді першої інстанції, є підставними. 
Так, згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника Самойленка А.В. подана відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, будь які заперечення з цього приводу зі сторони відповідача, відсутні.
В свою чергу, 18.01.2023 на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання представника ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» Самойліченко О.Д. про зменшення судових витрат на правничу допомогу.
Покликаючись на судову практику у контексті співмірності судових витрат зазначає, що предмет позову у даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, затрати значного часу на вивчення обставин справи, тому вказана сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Просив відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.
У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону  видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник Самойленко А.В. подав заяву до якої долучив копії Договору про надання правової допомоги від 04.01.2022, Додаткової угоди до цього договору, Звіт про виконання договору щодо надання правової допомоги (детальний опис правничої допомоги), Рахунок за договором про надання правової допомоги від 03.01.2023, Акту прийому-передачі наданих послуг від 03.01.2023 (а.с. 50-54).
Згідно із Договором про надання правової допомоги від 04.01.2022, за послуги, що надаються виконавцем, замовник сплачує виконавцю плату, що являє собою гонорар (винагороду), розмір якої узгоджується сторонами та визначається в додатковій угоді до даного договору (п. 4.1. договору).
У пункті 2 Додаткової угоди визначено розмір грошових коштів за надання відповідних послуг, а також передбачений гонорар за позитивне рішення суду.
Згідно зі звітом, який прийнятий ОСОБА_1 , адвокатом здійснено правовий аналіз документів у спірних правовідносинах та надано консультацію, підготовлено та направлено запити, ознайомлено з матеріалами справи, підготовлено та подано позов до суду та заяву про ухвалення додаткового рішення.
Згідно розрахунку вартість наданих послуг становить 22000,00 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду, справа № 910/12876/19, касаційний суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з цим, оцінюючи надані стороною позивача докази та підставність поданої представником заяви, колегія суддів враховує те, що представник Самойленко А.В. дійсно готував позов у даній справі в інтересах ОСОБА_1 , у якому просив вжити заходи забезпечення позову, однак власне цим обмежується представництво Самойленка А.В. у розгляді даної справи та свідчить про обсяги такого, з урахуванням того, що рішення у такій ухвалено у першому судовому засіданні, за відсутності учасників справи.
Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або ) значенню справи.
Іншими словами, колегія суддів виходить з того, що процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Таким чином, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, колегія суддів, розділяє висновок суду першої інстанції щодо незгоди із заявленою стороною позивача сумою витрат на правову допомогу, яку понесено виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та вважає таку безпідставно завищеною.
Зокрема, представником диференційовано (розділено) послуги, які надавалися, при цьому, усі послуги (аналіз, консультація, написання запитів та позову) охоплюються поняттям представництва та здійснюються будь яким адвокатом у межах наданих йому повноважень та визначених законом прав.
Крім цього, із наданих представником позивача не можливо встановити кількість затраченого часу адвокатом на здійснення представництва позивача, для оцінки такого, у контексті складності правовідносин, оскільки вартість усіх наданих послуг зазначена без співвідношення до часового еквіваленту, тобто без зазначення вартості години роботи адвоката.
Більше того, у заяві про розподіл витрат на правничу допомогу, представником нечітко висловлену свою позицію та обґрунтування, оскільки стверджуючи про те, що загальна вартість наданих послуг становить 17000,00 грн., у прохальній частині просить суд стягнути 22000,00 грн.
Натомість в апеляційній скарзі, представник Самойленко А.В. просить стягнути 17000,00 грн. 
Поряд з цим, враховуючи ціну позову у даній справі (незважаючи на те, що позовна вимога носить немайновий характер), розмір заборгованості, який стягнутий за виконавчим написом нотаріуса становить 17330,00 грн., колегії суддів вважає, що вартість послуг адвоката та необхідність потраченого часу для таких є неспівмірним із складністю спірних правовідносин та обсягом матеріалів справи, відтак визначений адвокатом розмір витрат на правову допомогу є незрозумілим та необгрунтованим.
Іншими словами, складність спірних правовідносин (категорія справи) та обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, що презюмується, дає підстави для висновку про те, що визначений адвокатом розмір витрат на правову допомогу у сумі 17000,00 грн є необгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та обґрунтовано стягнув витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн., частково задовольнивши заяву представника позивача.
Підстави для зміни оскаржуваного рішення та збільшення розміру судових витрат на правову допомогу, колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи, тому підстави для його скасування у межах доводів апеляційної скарги, відсутні.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самойленко Артема Володимировича - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 червня 2022 року.

Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді:                С.М. Бойко

       С.М. Копняк