Ухвала
іменем України 
6 червня 2023 року
м. Київ
Справа № 759/14989/22
Провадження № 51-3372 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого -        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року,
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.  Байя Угорщина, громадянина України, жителя 
АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 24 червня 2015 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років і  шести місяців позбавлення волі, звільненого з місць відбування покарання 12 травня 2017 року умовно-достроково на один рік чотири місяці і двадцять чотири дні,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за яким призначено йому покарання у виді позбавлення волі на  строк сім років.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінено. Пом`якшено ОСОБА_4 призначене по ч. 4 ст. 186 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, за встановлених судом обставин ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, 17 жовтня 2022 року приблизно о 00 годині 20 хвилин, в період дії воєнного стану, знаходячись по пр-ту Академіка Корольова, 12-Л в місті Києві, шляхом ривка відкрито заволодів майном, яке належить ОСОБА_5 , а саме - чоловічою сумкою, в якій знаходився мобільний телефон, вартість якого складає 2625 грн. В  подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що він просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, - ст. 69 КК України, і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. 
Так, прокурор зазначає, що апеляційний суд, пом`якшуючи покарання ОСОБА_4 , безпідставно послався на те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував збитки потерпілому ОСОБА_5 . У зв`язку з цим суд необґрунтовано, на думку прокурора, вирішив, що наведені обставини пом`якшують покарання обвинуваченого, та встановив підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України. При цьому вказує, що апеляційним судом лише формально перераховано обставини, які визнані пом`якшуючими, без умотивування свого рішення.
Також прокурор вказує на те, що судом належним чином не враховано, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних тяжких корисливих злочинів, та знову вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти власності. Крім того судом не наведено, як саме ОСОБА_4 сприяв розкриттю злочину та не враховано, що протиправну діяльність ОСОБА_4 викрито працівниками правоохоронних органів, а викрадене майно, зокрема мобільний телефон, повернутий потерпілому також за втручанням працівників правоохоронних органів. Таким чином, на думку прокурора, жодного добровільного відшкодування заподіяного збитку обвинуваченим не здійснювалося. Окрім зазначеного, прокурор наголошує й на тому, що злочин було вчинено під час воєнного стану, а тому застосування апеляційним судом до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, на думку прокурора, є неправильним.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з  касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зіст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину та  кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 186 КК України у  касаційній скарзі прокурор не  оспорює.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися  до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
Як убачається з наданих копій судових рішень, суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_4  в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у  вчиненому злочині, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. При цьому дані обставини суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до положень п.  1 ч. 1 ст. 66 КК України визнав такими, що пом`якшують покарання.
До того ж колегія суддів звернула увагу й на те, що за повідомленням обвинуваченого, на даний час він проходить військово-лікарську комісію, оскільки бажає мобілізуватись до Збройних Сил України.
Крім того, судом апеляційної інстанції надано оцінку й тому, що потерпілий у  кримінальному провадженні ОСОБА_5 у своїй заяві вказав, що обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування відшкодував завдані йому матеріальні збитки та повернув викрадений мобільний телефон. Колегія суддів визнала й дану обставину такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.
Враховуючи наведені вище обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд обґрунтовано визнав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та в сукупності з встановленими судом даними про особу винного, його ставленням до вчиненого, позицією потерпілого, дійшов правильного висновку, що є законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.
В той же час, з урахуванням характеру, тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, апеляційний суд слушно наголосив на тому, що законних підстав для  застосування положень статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від  призначеного покарання з випробуванням немає.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в  правильності висновків суду апеляційної інстанцій щодо застосування положень ст. 69 КК України до засудженого ОСОБА_4 , враховуючи вищенаведені обставини у  даному конкретному випадку, немає. 
При цьому касаційний суд наголошує на тому, що судапеляційний суд, змінюючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та застосуючи положення, передбачені ст. 69 КК України, вже врахував ступінь тяжкості вчиненого  ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу винного та інші обставини справи не лише при призначенні йому покарання, але й під час ухвалення рішення про відмову у застосуванні щодо ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України і  звільнення його від відбування покарання з  випробуванням.
Також колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу на те, що місцевий суд провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, а встановлення судом першої інстанції такої обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , як активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, в апеляційному порядку прокурором не оскаржувалося.
Таким чином, колегія суддів не може погодитися із зазначеними у касаційній скарзі прокурора доводами, які вважає неспроможними,та зазначає, що судом апеляційної інстанції не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст.  428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                       ОСОБА_3