ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4333/23 Справа № 208/4050/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 червня 1999 року між нею, ОСОБА_2 та відповідачем, ОСОБА_3 (прізвище після укладення шлюбу – ОСОБА_4 ), було укладено шлюб. За час шлюбу було нажите нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,
Право спільної сумісної власності позивачки та відповідача на квартири виникло під час шлюбу. Право власності на зазначені квартири зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 серпня 2022 року. 11 серпня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.
Враховуючи викладене, позивачка просила визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення (присудження) їй цього майна в натурі; - визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виділення (присудження) йому цього майна в натурі; - припинити право ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільній сумісній власності – квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути (присудити) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 291 367,50 грн. замість 1/2 частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на майно – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення (присудження) їй цього майна в натурі та припинено право власності ОСОБА_1 на частку цієї квартири. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виділення (присудження) йому цього майна в натурі та припинено право власності ОСОБА_2 на частку цієї квартири. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 79 766,00 грн.. Вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що жодна із сторін не оспорювала принципу рівності часток подружжя у майні, жодних доказів про існування підстав для відступу від рівності часток суду не надали. Крім того, суд взявши до уваги звіт, долучений відповідачем, про проведення незалежної оцінки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якої ринкова вартість даної квартири складає 421 493,00 грн., вважав за можливе стягнути з відповідача різницю вартості двокімнатної та однокімнатної квартир на користь позивачки у вигляді грошової компенсації у розмірі 79 766,00 грн..
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати в частині визначеної судом суми компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивачки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити її розмір з 79 766,00 грн. до 27 643,50 грн..
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції зробив помилку у застосуванні принципу рівності майнових прав подружжя при розподілі спільно набутого майна, так як різниця складає 39 883,00 грн.. Крім того, апелянт вказував на заборгованість по комунальним платежам за кожною із квартир та просив врахувати їх при визначені суми компенсації. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 1999 року між ОСОБА_3 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 був укладений шлюб.
Встановлено, що 11 серпня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 серпня 2022 року, згідно якої власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу (ВЕР №617922, реєстр №1546, 20.06.2007 року, посвідчене приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є.) є ОСОБА_1 ..
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 серпня 2022 року, власником квартири АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу (BMM №707595, реєстр № 172, 04 березня 2010 року, посвідчене приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є.) є ОСОБА_1 ..
Відповідно до звіту №0408/02 про оцінку ринкової вартості однокімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , ринкова вартість цієї квартири складає 341 727,00 грн..
Відповідно до звіту №0408/01 про оцінку ринкової вартості двокімнатної квартири, загальною площею 43,9 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 , ринкова вартість цієї квартири складає 924 462,00 грн..
Згідно звіту про проведення незалежної оцінки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість даної квартири складає 421 493,00 грн..
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Керуючись вказаним нормами закону, а також виходячи із загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по 1/2 частині наступного майна: квартири загальною площею 29,8 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартири загальною площею 43,9 кв.м., житлова площа 27,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, суд виділив позивачці однокімнатну квартиру, а відповідачу — двокімнатну.
Колегія суддів не перевіряє законність рішення в цій частині, оскільки воно не є предметом апеляційного оскарження.
При цьому, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в якості компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, з огляду на наступне.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 41 Конституції України передбачено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Визначаючи розмір компенсації одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд вірно взяв до уваги надані сторонами звіти про проведення незалежної оцінки однокімнатної та двокімнатної квартир та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача вказаної компенсації.
Так, колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до звіту №0408/02 про оцінку ринкової вартості однокімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , ринкова вартість цієї квартири складає 341 727,00 грн., тобто вартість 1/2 частини складає 170863,50 грн. (341 727 грн./2).
Згідно звіту про проведення незалежної оцінки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість даної квартири складає 421 493,00 грн., тобто вартість 1/2 частини складає 210 746,50 грн. (421 493 грн./2).
Отже, розмір компенсації, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 складає 39 883 грн. (210 746,50 грн. (1/2 вартості двокімнатної квартири) - 170 863,50 грн. (1/2 вартості однокімнатної квартири)).
Однак, суд дійшов помилкового висновку, що різниця вартості двокімнатної та однокімнатної квартир у сумі 79 766,00 грн. підлягає стягненню з відповідача, при цьому залишивши поза увагою, що вказана сума підлягає поділу між сторонами, оскільки частки майна дружини та чоловіка є рівними.
В даному випадку, стягуючи з відповідача всю суму різниці вартості квартир, суд порушив порушив принцип рівності майнових прав подружжя.
А тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення в частині стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми грошової компенсації змінити, зменшивши її з 79 766,00 грн. до 39 883 грн..
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта в скарзі про врахування до суми компенсації боргів по комунальним платежам, оскільки вони є недоведеними належними та допустимими доказами.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача всієї суми компенсації вартості двокімнатної та однокімнатної квартир.
Рішення в оскаржуваній частині як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає зміні.
Законність рішення в іншій частині колегією суддів не переглядається, так як не є предметом апеляційного оскарження.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
В зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 598,24 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                  П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року — змінити в частині стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації, зменшивши її з 79 766,00 грн. до 39 883 грн..
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 598,24 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко