ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року	Львів	Справа № 346/2877/21 пров. № А/857/6602/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Петрунів В. І.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду  Івано-Франківської області від 17 березня 2023 року (прийняте у м. Коломия суддею Махно Н. В.; складене у повному обсязі 22 березня 2023 року) в справі № 346/2877/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яворської Ірини Михайлівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

                                                     В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із вказаним позовом та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EАН № 4342845 від 12 червня 2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувана постанова складена за порушення вимог пункту 12.4 ПДР, який передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Проте, під час розгляду справи інспектор не врахувала, що відрізок дороги, на якому вимірювалася швидкість руху його транспортного засобу, знаходиться поза межами населеного пункту. Також інспектор неправильно провела фіксацію швидкості руху транспортного засобу за допомогою технічного засобу TruСАМ, позаяк фіксація була проведена з рук. Крім того, на відрізку дороги, на якому здійснювалося вимірювання швидкості руху його автомобіля, не був розміщений дорожній знак «5.70». Покликався  також на порушення порядку розгляду справи, позаяк під час розгляду справи він подавав клопотання про перенесення розгляду справи, мотивуючи його тим, що він не згідний із правопорушенням, та з метою захисту своїх прав та інтересів, він бажав скористатися правничою допомогою, однак це клопотання інспектором не було взято до уваги. 

Рішенням Коломийського міськрайонного суду  Івано-Франківської області від 17 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Також покликається на те, що ознайомивши його з правами, поліцейський не дав йому реальної можливості скористатися правовою допомогою. Наполягає на тому, що рухався зі значною меншою швидкістю, ніж зазначено в постанові, позаяк інспектор проводив фіксацію з руки, що спричинило вібрацію приладу та похибку щодо вимірювання швидкості, при тому, що фіксація швидкості за допомогою технічного засобу TruСАМ не передбачена законом, а навпаки прямо суперечить приписам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію»; вказані обставини не були спростовані відповідачем, а судом були необґрунтовано відхилені. Звертає увагу суду на те, що належного розгляду справи не було, а працівник поліції формально виніс вказану постанову, без дослідження доказів, чим було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, що має наслідком визнання прийнятого рішення незаконним, при тому, що фіксацію швидкості руху транспортного засобу здійснював невстановлений працівник поліції, а результат передано по телефону, без надання матеріального підтвердження. Також просив вирішити питання щодо судових витрат.  

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без його участі. Вказав, що вимоги апеляційної скарги підтримує та на задоволенні заявлених вимог наполягає.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 12.06.2021 за адресою: с. Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області, автодорога Н-10, 123 км, інспектор Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Яворська І. М. винесла стосовно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4342845, відповідно до якої 12.06.2021 у с. Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області, автодорога Н-10, 123 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки BMW Х5 д.н.з. НОМЕР_1 (далі - транспортний засіб, ТЗ), перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 50 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 122 КУпАП, у зв`язку з чим на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що поліцейський під час складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. 
А позаяк порушення позивачем пункту 12.4 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, підтверджено належними і допустимими доказами, постанова серії ЕАН № 4342845 від 12 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1700 грн є законною, винесена правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому скасуванню не підлягає. 

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є вірними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі – ПДР України). 
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).
Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
За вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно із долученого до матеріалів справи відеозапису, після зупинки транспортного засобу інспектор поліції підійшла до автомобіля позивача, відрекомендувалась, повідомила про причину зупинки, пред`явила вимогу до водія про надання для перевірки відповідних документів та про склад вчиненого адміністративного правопорушення, після чого повідомила про розгляд справи про адміністративне правопорушення і роз`яснила позивачу його права, передбачені статтею 268 КУпАП.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, інспектор винесла постанову в справі про адміністративне правопорушення з накладенням на позивача штрафу в розмірі 1700 грн.
Після цього позивача було ознайомлено зі змістом постанови та повідомлення порядок її оскарження та виконання.

На підтвердження вчинення позивачем порушення представником відповідача долучено фотознімок від 12.06.2021 транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 із зафіксованою швидкістю руху цього транспортного засобу 108 км/год,; копію сертифікату перевірки лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів та копію сертифікату відповідності типу LTI 20/20 TruCAM II (а. с. 86 - 89). 

Також встановлено, що вимірювач швидкості транспортних засобів типу LTI 20/20 TruCAM II як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі, пройшов необхідні тестування та має дозвільні документи на його використання. 

За таких обставин, при тому, що факт порушення позивачем вимог пункту 12.4 ПДР (перевищення встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 50 км/год; водій рухався зі швидкістю 108 км/год) та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, підтверджено належними і допустимими доказами, підстави для скасування постанови інспектора поліції серії ЕАН № 4342845 від 12 червня 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн за вказане вище порушення, відсутні, позаяк така постанова винесена правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, і з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З приводу покликань апелянта на те, що під час розгляду справи інспектор не врахувала, що відрізок дороги, на якому вимірювалася швидкість руху його транспортного засобу, знаходиться поза межами населеного пункту, колегія суддів зазначає таке.
Лазерний вимірювач швидкості ТruСАМ LТІ 20/20 автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості. Так, на відеозаписі з приладу LТІ 20/20 ТruСАМ ІІ №ТС008453 із зафіксованим порушенням ПДР вказані координати, де було вчинено порушення. 
Відповідно до сервісу Google maps ділянка 123 км автодороги Н-10 пролягає саме через населений пункт Старі Кривотули (додаток 8).
Тобто, вимірювання швидкості руху транспортного засобу здійснювалося в межах населеного пункту.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що інспектор неправильно провела фіксацію швидкості руху транспортного засобу за допомогою технічного засобу TruСАМ, позаяк фіксація була проведена з рук, що спричинило вібрацію приладу та похибку щодо вимірювання швидкості, при тому, що фіксація швидкості за допомогою технічного засобу TruСАМ не передбачена законом, а навпаки прямо суперечить приписам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», позаяк вказаний лазерний вимірювач швидкості отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 № UА.ТR.001 241-18 Rev.0, виданий державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт»), чинний до 26.12.2028 та сертифікат відповідності від 23.12.2020 № UА.ТR.001 22054-20.
Відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 № 22-38/49 (додаток 7) вимірювач TruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань; також він може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювання швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Також колегія суддів зауважує, що похибки щодо вимірювання швидкості руку автомобілі пристроєм TruCAM були усунуті шляхом оновлення програмного забезпечення TruCAM.

Крім того, встановлено, що на відрізку дороги, на якому здійснювалося вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, розміщений дорожній знак 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень правил дорожнього руху» з табличкою 7.2.1 «Зона дії», що підтверджено схемою організації організації дорожнього руху на автодорозі Н-10 «Стрий-Мамалига».

Також колегія суддів вважає безпідставним покликання позивача на те, що поліцейський не дав йому реальної можливості скористатися правовою допомогою.
Як видно із наявного в справі відеозапису, позивачу було роз`яснено можливість скористатися такою допомогою, проте позивач не вказав на бажання скористатись правовою допомогою за місцем розгляду справи, а клопотав для цього перенести розгляд справи за місцем його проживання. 

Проте, відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
А перенесення розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху за місцем проживання правопорушника чинним законодавством не передбачено.
Враховуючи зазначене, а також те, що позивач сам здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, інспектор поліції відхилила вказане клопотання про перенесення розгляду справи, що загалом не вплинуло на порушення прав позивача на отримання правової допомоги, при тому, що позивач не вказав на бажання скористатися правовою допомогою саме за місцем розгляду справи.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП підтверджується наявними доказами.

Доказів, які б спростовували факт вчинення правопорушення судом не здобуто і позивачем не надано.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду  Івано-Франківської області від 17 березня 2023 року в адміністративній справі № 346/2877/21 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 11 травня 2023 року.