Справа № 452/1939/19                                Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І. 
Провадження № 22-ц/811/795/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        08 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Матяш С.І.,
з участю: апелянта – ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача – адвоката Кардопольцева А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

       У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .
       В березні 2023 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Кардопольцевим А.С. подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надавати можливість ОСОБА_3 безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з сином ОСОБА_5 , надавати тимчасово проживати з сином, не чинити перешкод у спілкуванні до вирішення судового спору по суті, відповідно до запропонованого графіку та способів.
       Заяву обгрунтовано тим, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи – органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини, задоволено позов та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 .
       Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 року поновлено строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення та скасовано рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи – органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини, та призначено справу до розгляду.
       З моменту скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 року і до моменту подання даної заяви ОСОБА_1 лише один раз дозволив побачитись матері ОСОБА_3 із сином в його присутності, не надає можливості матері спілкуватись із сином по телефону, відмовився повідомляти ОСОБА_3 адресу фактичне проживання сина, учбовий заклад, який він відвідує, а також будь-які інші відомості, що стосуються життя дитини.
       Вважає, що єдиним способом захисту права як матері, так і права самої дитини на вільне спілкування з матір`ю та участь матері у вихованні дитини, враховуючи наявність правової невизначеності в існуючих між батьками дитини правовідносинах щодо місця проживання спільної дитини, є звернення матері до суду з проханням припинити триваюче порушення прав дитини та матері, шляхом встановлення забезпечення позову, яким буде забезпечене право дитини та матері спілкуватись між собою, без втручання особи, яка зацікавлена в ускладненні такого спілкування.
       Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2023 року заяву задовольнити.
       Зобов`язано ОСОБА_1 надавати можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу сина ОСОБА_4 із матір`ю ОСОБА_3 не менше, ніж 5 годин кожного дня, коли ОСОБА_3 знаходиться у місті Львові без присутності батька, а при перебуванні ОСОБА_3 в Україні більше, ніж три дні, надавати можливість проживати з матір`ю не менше, ніж дві доби, а також не чинити перешкод у спілкуванні матері ОСОБА_3 із сином ОСОБА_5 за допомогою засобів зв`язку або мережі інтернет щодня без обмеження кількості часу на таке спілкування.
       Зобов`язано ОСОБА_1 повідомляти матір про термін від`їзду та місце ОСОБА_4 за межі м. Львова шляхом повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням на вказану ОСОБА_3 адресу) не пізніше ніж за 10 днів перед від`їздом;
       Ухвалу суду оскаржив  ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою у зв`язку з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Зазначає, що суд першої інстанції забезпечуючи позов не врахував той факт, що раніше відповідачки викрадала сина з метою незаконного вивезення його за межі території України в Республіку Молдова.
Також суд не обґрунтував належним чином необхідності застосування заходів забезпечення позову саме у спосіб, наведений в заяві, та можливість настання негативних наслідків для позивача у разі невжиття таких заходів.
Просить суд скасувати ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2023 рокута прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити частково. Зобов`язати ОСОБА_1 надавати можливість спілкування, побачення та спільного проведення часу сина ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_6 не менше, ніж 5 годин кожного дня, коли ОСОБА_3 знаходиться у місті Львові, у присутності батька, а також не чинити перешкод у спілкуванні матері ОСОБА_6 з сином за допомогою засобів зв`язку або мережі інтернет у присутності батька. В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.
       21 квітня 2023 року представник ОСОБА_6 – адвокат Кардопольцев А.С. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта – ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача – адвоката Кардопольцева А.С. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
       Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.
       Представник відповідача  ОСОБА_3 - адвокат Кардопольцев А.С. подав заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надавати можливість ОСОБА_3 безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з сином ОСОБА_5 , надавати тимчасово проживати з сином, не чинити перешкод у спілкуванні до вирішення судового спору по суті, відповідно до запропонованого графіку та способів.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
       Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача  з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
       Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті — це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».
       Суд першої інстанції не врахував, що із заявою про забезпечення позову звернулась ОСОБА_3 , яка не є позивачем у цій справі, зустрічних позовних вимог нею також не заявлено.
       За таких обставин, оскаржена ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
       Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, та підлягають до часткового задоволення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 березня 2023 року – скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кардопольцева А.С. про забезпечення позову – відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Головуючий                                                         Ванівський О.М.

       Судді                                                                 Цяцяк Р.П.

                                                                               Шеремета Н.О.