П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 555/2146/21
Провадження № 22-ц/4815/661/23

Головуючий у Березнівському районному суді
Рівненської області: суддя Мельничук Н.О.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 
(повним текстом) 13 березня 2023 року 
у м. Березне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Вейтас І.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Черкасова Інна Володимирівна;

представники учасників справи:
позивача – адвокат Слободін Антон Сергійович;
відповідача – адвокат Гаврильчик Михайло Адамович;

за участі: позивача і представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Черкасова Інна Володимирівна; про визнання договору дарування недійсним, 
в с т а н о в и в : 
У листопаді 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Черкасова І.В.; про визнання договору дарування недійсним. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося про те, що 31 жовтня 2018 року його мати – ОСОБА_3 подарувала належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 на користь відповідача. З урахуванням нової редакції позову від 02 грудня 2021 року, що була надана на виконання ухвали Березнівського районного суду від 08 листопада 2021 року, якою позовну заяву залишено без руху, вважав, що ОСОБА_2 при укладенні оспорюваного правочину навмисно ввела дарувальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 230 ЦК України).
Рішенням Березнівського районного суду від 13 березня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Черкасова І.В.; про визнання договору дарування недійсним. 
У поданій апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи та застосуванні норм матеріального права, які не підлягали до застосування, просить його скасувати, задовольнивши вимоги ОСОБА_1 . 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування судом того, що він є інвалідом третьої групи з дитинства. При цьому сторони договору при його укладенні приховали той факт, що у відчужуваному житловому будинку він був зареєстрований, а надали довідку, де не вказано про його проживання у будинку як інваліда. 
Звертав увагу, що чинне законодавство захищає права та інтереси інвалідів з дитинства, а при укладенні оспорюваного договору та при вирішенні справи судом повинні бути взяті до уваги його інтереси.
Не погоджувався із прийняттям судом довідки Свято-Успенської Святогірської лаври, де зазначено про те, що заявник не зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 , а перебуває на повному забезпеченні монастиря. 
Судом залишено без належного застосування норми ст.ст. 202, 203, 215, 230, 717 ЦК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" (пункт 20). 
У поданому відзиві представник відповідача – адвокат Гаврильчик М.А., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31 жовтня 2018 року (номери інформаційних довідок: 143508845 та 143505538), що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 і земельна ділянка площею 0, 1282 га, кадастровий номер: 5620485300:01:004:0125. Підставами виникнення права власності на житловий будинок і земельну ділянку зазначено рішення Зірненської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 24 лютого 2005 року №13 та рішення Зірненської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 26 березня 2014 року №314. 
31 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 і відповідачем укладено договір, за умовами якого дарувальник подарувала, а ОСОБА_2 прийняла безоплатно у власність дарунок – житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір того ж дня посвідчено приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Черкасовою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №650.
Вважаючи, що оскільки його постійне місце проживання є зареєстрованим у відчуженому ОСОБА_3 житловому будинку АДРЕСА_1 , він є інвалідом третьої групи, обдаровуваний увів в оману дарувальника щодо обставин, які мають істотне значення, тому суб`єктивні цивільні права позивача порушуються відповідачем, на користь якої безоплатно передано цей житловий будинок, у листопаді 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Черкасова І.В.; про визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, адже ним не наведено обставин, які вказують про порушення його прав унаслідок укладення оспорюваного договору та які права мають бути відновлені у разі визнання цього правочину недійсним. Також ОСОБА_1 не надано доказів про наявність обману зі сторони ОСОБА_2 при укладенні договору дарування та що він має істотне значення при вирішенні спірних відносин.
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Згідно зі ст.ст. 717, 720 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада.
Відповідно до ст.ст. 11, 202, 203, 215, 230 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги те, що сторонами в оспорюваному правочині було двоє осіб – ОСОБА_3 як даруватель та ОСОБА_2 як обдаровуваний. При цьому до участі у справі як відповідач ОСОБА_1 залучено лише ОСОБА_2 , тоді як іншу сторону договору дарування – ОСОБА_3 , яка виступила дарувателем, залучено не було. 
З правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №569/19840/19, вбачається, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 757/15333/15-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 201/11573/19, від 03 серпня 2022 року у справі № 143/110/20, від 12 липня 2022 року у справі № 463/3577/17.
Враховуючи викладене, у справі, що переглядається, позовні вимоги пред`явлені до неналежного суб`єктного складу відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Тому, встановивши, що до участі у справі за вимогами про визнання частково недійсним договору дарування не залучено належного співвідповідача як сторону оспорюваного договору, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для скасування ухвалених судових рішень з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позову.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому колегія суддів вважає, що до участі у справі повинні бути залучені усі сторони договору дарування, адже саме вони і повинні бути належними відповідачами.
Між тим, на стадії апеляційного перегляду апеляційний суд позбавлений процесуального права залучити до участі у справі осіб як відповідачів (співвідповідачів).
Так, частиною першою та четвертою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в позові з іншої підстави відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2023 року скасувати.
ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області Черкасова Інна Володимирівна; про визнання договору дарування недійсним.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                        І.В.Вейтас

                                                                       Н.М.Ковальчук