Головуючий у І інстанції  Панченко О.М.	
Провадження №  22-ц/824/5885/2023	 	 	 	                       Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко  Ю.О.	
                                                                           
ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
15 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:
 
головуючого судді:      Матвієнко Ю.О., 
суддів:                            Гуля В.В. Мельника Я.С.,
за участю секретаря:     Ковтун М.В.,
                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі та, уточнивши позовні вимоги, просив про його задоволення, обґрунтовуючи вимоги тим, що він з відповідачкою  ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 30.12.1995 року. 
За час шлюбу, 03.04.2008 року ними була придбана 1/2 частина ветхого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Загальна вартість 1/2 частини цього будинку на той час складала 32 830 грн. Будинок розташований на земельній ділянці, що була придбана разом з будинком. З 2008 по 2010 роки сторонами, як подружжям, було здійснено будівництво фактично нового будинку. Будівництво здійснювалося за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 та за рахунок позичених ним коштів у третьої особи ОСОБА_4 , які й досі не повернуті останньому. Вартість будинку після проведених ремонтних робіт істотно збільшилася. До будинку були підведені мережі електро- та водопостачання, після реконструкції встановлено сантехнічне та водонагрівне обладнання, кухонне обладнання, вікна, двері, настелена підлога, облицьовані стіни. Таким чином, вищевказаний будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін і при його поділі повинні враховуватися і кошти у сумі 35 000,00 дол. США, позичені ОСОБА_1 у ОСОБА_4 . Вартість частини аналогічного будинку дорівнює приблизно 50 000 доларів США. 
Також, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 19.11.1999 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 21, реєстровий номер 3-3880, була придбана квартира АДРЕСА_2 , власниками якої (по 1/3 частині) є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дочка сторін ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 просив суд: визнати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя; виділити ОСОБА_2 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на неї; стягнути з ОСОБА_2 половину вартості спірної частини будинку АДРЕСА_1 , на його користь в якості грошової компенсації за належну йому частку спільного майна подружжя; стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину коштів, позичених ним за борговими зобов`язаннями від 05.05.2008 року перед ОСОБА_4 , які були витрачені на будівництво будинку в смт. Калинівка, у сумі 454 650,00 грн.; встановити порядок користування спільною частковою приватною власністю - квартирою АДРЕСА_2 , виділивши йому у користування кімнату розміром 14,3 кв.м., ОСОБА_2 - кімнату розміром 14,1 кв.м., ОСОБА_3 - кімнату розміром 9,9 кв.м., залишивши місця загального користування в спільному користуванні.
У липні 2018 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та поділ спільного майна подружжя.
Обгрунтовуючи вимоги, ОСОБА_2 посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , за спільні кошти сімейного бюджету ними 21.07.2003 року була набута у власність однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , площею 37,5 кв.м. Станом на 15.03.2018 року вартість даної квартири становить 798 780 грн., відповідно вартість 1/2 частини даної квартири становить 399 390 грн. 
Крім того, 29.09.2011 року сторонами було придбано автомобіль TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску. Вартість вказаного автомобіля становить 196 550 грн. Відповідно вартість 1/2 частини автомобіля становить 98 275 грн. Місцезнаходження зазначеного автомобіля ОСОБА_2 невідомо, оскільки з липня 2017 року ОСОБА_1 припинив ставити її до відома про свої дії щодо розпорядження спільним майном. Згода між нею та ОСОБА_1 щодо розподілу майна, яке є спільною власністю подружжя, відсутня.
Враховуючи викладене, ОСОБА_2 , уточнивши позовні вимоги та змінивши предмет позову, просила суд: стягнути з ОСОБА_1 на її користь кошти в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , припинивши її право спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , вартістю 399 390 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь кошти в сумі 399 390 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , припинивши її право спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно; стягнути з ОСОБА_1 на її користь кошти в сумі 98 275 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску; судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.
У липні 2020 року третя особа у справі ОСОБА_3 звернулася до суду як третя особа із самостійними вимогами з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, обґрунтовуючи вимоги тим, що у зв`язку з конфліктною ситуацією навколо спільного майна, яка виникла між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вона має бажання виділити в натурі належну їй частку в квартирі АДРЕСА_2 . Проте, дана квартира є неподільною річчю, і здійснити її поділ між співвласниками, відповідно до розміру їх часток, згідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва не вбачається можливим, тому вона має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості належної їй частки квартири. Проти задоволення вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 на її користь грошової компенсації вартості 1/3 частини квартири вона не заперечує. При цьому, у разі задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в цій частині, співвласниками квартири залишаться вона та ОСОБА_1 . Прохання ОСОБА_1 виділити в натурі належну йому частку квартири, а також визначити порядок користування даною квартирою, свідчить про його бажання залишити квартиру АДРЕСА_2 в його власності, а вона згодна отримати грошову компенсацію вартості 1/3 частки зазначеної нерухомості у розмірі 459 506,67 грн. (1 378 520/3).
Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 просила суд: стягнути з ОСОБА_1 на її користь кошти в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 ; судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 15.12.2022 року прийнято відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на її користь коштів в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 та коштів в сумі 399 390 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. Прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, провадження у справі в цій частині закрито.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Проведено поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, в сумі 98 275 грн.
Скасовано заходи забезпечення позову, що накладені ухвалами суду від 18.04.2018 року та від 03.07.2018 року шляхом зняття арешту (заборони на відчуження) частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , та шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 571,72 грн.
20.12.2022 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Загороднім С.В. направлено до Деснянського районного суду м. Києва заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, в якій представник ОСОБА_2 просив суд покласти на позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 , судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з наданням їй правничої допомоги в сумі 60 072 грн. В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення, представник ОСОБА_2 посилався на те, що судом при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Загороднього С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 60 072 грн.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1  в особі представника - адвоката Бевз В.В., подав на додаткове рішення апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати додаткове рішення, ухваливши нове про відмову у  стягненні з нього на користь ОСОБА_2  витрат на правову допомогу.
Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Апелянт вказував, що в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 (перша заява) від 02.07.2018 року відсутні будь-які посилання на відшкодування будь-яких витрат на правничу допомогу. У частинах першій-третій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду заумови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Попередній розрахунок таких витрат в матеріалах справи відсутній.
Також, в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт. Тому, апелянт вважає, що всі ці акти були підготовлені вже після рішення суду, тим більше, що в матеріалах справи наявні лише їх копії.
В розпорядження суду заявником додані копії дублікатів квитанцій банківських переказів коштів на банківську картку одержувача. Однак, відповідно до копій цих розрахункових документів, кошти були перераховані не адвокату, а на особистий рахунок гр. Загороднього С.В. з призначенням платежу «переказ власних коштів».
На думку апелянта, при розгляді заяви про стягнення коштів заявник своєчасно повинен був надати суду оригінали платіжних документів,а ще краще, підтвердити цю оплату банківською випискою із розрахункового рахунку, оскільки адвокат Загородній С.В. є об`єктом податку на доходи фізичних осіб на загальних підставах та зареєстрований як самозайнята особа, що вбачається з п.п. 5.6, 5.7 наданого заявником договору.
А відтак, враховуючи вищевикладене, є підстави для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявником не доведено фактичного проведення оплати професійних послуг адвоката Загороднього С.В.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 , остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційну скаргу     ОСОБА_1 на рішення судузадоволеночастково. 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTASOLARA, номерний знак   НОМЕР_1 , номер кузова      НОМЕР_2 , 2004 року випуску в сумі 98 275 грн. 00 коп. - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимоги     ОСОБА_1  про встановлення порядку користування квартирою - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вимогу     ОСОБА_1  про встановлення порядку користування квартирою - задоволено.
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , з виділенням у користування     ОСОБА_1  кімнати розміром 14,3 кв.м.,  ОСОБА_2 - кімнати розміром 14,1 кв.м., ОСОБА_3 - кімнатирозміром 9,9 кв.м. 
Місця загального користування: коридор, кухню, ванну, санвузол - залишенов спільному користуванні.
В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 рокузалишенобез змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Глухов В.В.,   апеляційнускаргу підтримавта просивпро її задоволення з викладених у нійпідстав.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шоха С.І., в апеляційному суді просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.  
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, понесені відповідачем  ОСОБА_2 . 
Зокрема, представником ОСОБА_2 у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: звіт про обсяги і зміст правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Загороднім С.В. за період з 22.06.2018 по 12.11.2019; звіт про обсяги і зміст правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Загороднім С.В. за період з 13.11.2019 по 08.09.2020; звіт про обсяги і зміст правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Загороднім С.В. за період з 09.09.2020 по 08.02.2021; звіт про обсяги і зміст правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Загороднім С.В. за період з 09.02.2021 по 11.11.2021; звіт про обсяги і зміст правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Загороднім С.В. за період з 12.11.2021 по 23.09.2022; звіт про обсяги і зміст правової допомоги, наданої ОСОБА_2 адвокатом Загороднім С.В. за період з 24.09.2022 по 15.12.2022; дублікат квитанції №Р24А147113008С98661 від 27.12.2019 на суму 7 400 грн.; дублікат квитанції №50356305837364505273 від 14.11.2019 на суму 10 000 грн.; дублікат квитанції №Р24А946520118С37400 від 08.02.2021 на суму 4 092 грн.; дублікат квитанції №Р24А584471952С47953 від 09.09.2020 на суму 14 700 грн.; дублікат квитанції №50356305828415877587 від 04.04.2018 на суму 8 100 грн.; дублікат квитанції №50356305811295852428 від 25.02.2019 на суму 5 000 грн.; дублікат квитанції №50356305801679105724 від 28.06.2018 на суму 7 200 грн.; дублікат квитанції №50356305895108237468 від 20.06.2018 на суму 10 000 грн.; платіжне доручення №Р24А618466755D28846 від 18.12.2022 на суму 6 000 грн. (том 5, а.с.78-97).
Вищенаведені докази подані представником ОСОБА_2 у встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, при цьому  ОСОБА_2 зробила про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів - в судовому засіданні 15 грудня 2022 року.   
Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи 15 грудня 2022 року рішення, не вирішив питання розподілу судових витрат, а відповідачем ОСОБА_2 , на користь якої було ухвалено судове рішення, по справі були понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, факт чого був підтверджений наданими суду належними та допустимими доказами, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про ухвалення по справі додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом вимог ч.2 ст. 134 ЦПК України та стягнення на користь ОСОБА_2 витрат за відсутності у справі попереднього розрахунку суми судових витрат, апеляційним судом відхиляються, виходячи з наступного. 
Так, згідно ч. 2 ст. 134 ЦПК України відсутність попереднього розрахунку суми судових витрат, дійсно, може бути підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору, однак це є правом, а не обов`язком суду, в силу вимог вищезазначеної процесуальної норми. Тому, зважаючи на надання суду першої інстанції стороною відповідача у встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк належних та допустимих доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, законним та обґрунтованим є висновок суду про їх стягнення, не зважаючи на відсутність у матеріалах справи попереднього розрахунку суми цих витрат.  
Разом з тим, постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду, рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації за належну їй частину у праві власності на автомобіль. Також було задоволено вимогу ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , з виділенням у користування  ОСОБА_1  кімнати розміром 14,3 кв.м., ОСОБА_2 - кімнати розміром 14,1 кв.м., ОСОБА_3 - кімнати розміром 9,9 кв.м.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За вищенаведених обставин, додаткове рішення суду від 19 січня 2023 року підлягає зміні в частині розміру витрат шляхом їх зменшення пропорційно розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_2 .   
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.    
Враховуючи вищевикладені встановлені апеляційним судом обставини, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду - зміні в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог останньої, з урахуванням винесеної апеляційним судом постанови.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, на підставі положень ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 підлягають стягненнюпонесені нею в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп., пропорційно до її задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнитичастково. 
 
Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року змінити в частині розміру витрат на правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 60 072 грн. 00 коп. до 30 036 грн. 00 коп.  
В іншій частині додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року - залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 грн. 00 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
    Головуючий:
 
    Судді: