ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/6354/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В. 
суддів:                     Горяйнова А.М., Степанюка А.Г.,   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області оформлене протоколом від 25.08.2022 № 176 щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з її пільгового обчислення ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 з 13 лютого 2021 року та виплатити виниклу заборгованість.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю:
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області оформлене протоколом від 25.08.2022 № 176 щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з її пільгового обчислення ОСОБА_1   з 13 лютого 2021 року та виплатити виниклу заборгованість.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вислуга років позивача на день звільнення зі служби (12.02.2021) складає в календарному обчисленні 17 років 09 місяців 10 днів, в пільговому обчисленні - 25 років 03 місяці 09 днів. Таким чином, апелянт вважає, що позивач має 17 календарних років вислуги 09 місяців 10 днів, що відповідно до  Закону України №2262-ХІІ не дає йому права на призначення пенсії. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 і був звільнений з посади начальника варти (командир відділення) 4-го взводу контролерів (з охорони об`єктів «Укриття» та «СВЯП-2» 1-ї спеціальної комендатури військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 № 248 від 12.02.2021.
04 січня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Національної гвардії України з питання оформлення та подання документів для вирішення питання призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (копії додаються).
Головним управлінням Національної гвардії України йому було відмовлено в направленні документів до територіального пенсійного органу, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного   суду від 24.06.2021 у справі 620/2172/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо не оформлення та не подання документів для вирішення питання призначення пенсії до органу, що призначає пенсію, зобов`язано Головне управління Національної гвардії України оформити та подати документи для вирішення питання призначення пенсії до органу, що призначає пенсії ОСОБА_1 .
Пенсійним органом було розглянуто подані документи та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, оформлене протоколом № 176 від 25 серпня 2022 року, оскільки на дату звільнення (12.02.2021) він мав 25 років 03 місяці 09 днів вислуги років: із них 17 років 09 місяців 10 днів календарної, решта у пільговому обчисленні, тому відповідач з посиланням на статтю 12 Закону № 2262  у призначенні пенсії відмовив. 
Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відповідно до пункту 3 Постанови № 393 До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в  абзаці першому  пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 частини другої статті 2  Закону України  «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок  Чорнобильської  катастрофи», - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 46 Конституції України  передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами  ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених  Конституцією України.
Положеннями ч. 8  ст. 21 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року № 876-VII передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється відповідно до  Закону України «Про  пенсійне  забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі - Закон № 2262-ХІІ).
За приписами ч. 1  ст. 2 Закону № 2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього  Закону  призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Пунктом «а» частини 1  статті 12 Закону № 2262-XII  передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у  пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2  цього Закону (крім осіб, зазначених у  частині третій  статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Відповідно до  статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ  порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в Національній гвардії України.
Відповідно до Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 Національної гвардії України № 29 від 12.02.2021 року, вислуга років ОСОБА_1 станом на 12.02.2021 року складає у календарному обчисленні - 17 років 09 місяців 10 днів, у пільговому обчисленні (без врахування календарної) - 07 років 05 місяців 29 днів (а.с. 10).
Як зазначає апелянт, провівши правову оцінку документів для призначення пенсії позивачу, Головним управлінням було повернуто документи, оскільки вислуга років позивача на день звільнення зі служби (12.02.2021) складає в календарному обчисленні 17 років 09 місяців 10 днів, в пільговому обчисленні - 25 років 03 місяці 09 днів. Таким чином, апелянт вважає, що позивач має 17 календарних років вислуги 09 місяців 10 днів, що відповідно до  Закону України №2262-ХІІ не дає йому права на призначення пенсії.
Відтак, спір виник щодо можливості визначення вислуги років для цілей призначення пенсії, згідно з п. а ч. 1  ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», саме у пільговому обчисленні.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів враховує, що, згідно зі  ст. 17-1 вказаного Закону, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок було встановлено  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей»  (далі Порядок №393).
Частиною першою  статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 р. у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 р. у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм  Закону № 2262-XII  у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є  Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 р. у справі №480/4241/18. У вищезазначеній постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформувала наступні правові висновки: «…В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393».
З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що для отримання права на призначення пенсії єдиною обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному  законом  розмірі, до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні  законом  не передбачено, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Враховуючи вищезазначене, оскільки, вислуга років позивача станом на 12.02.2021 складає 25 років 03 місяці 09 днів: у календарному обчисленні - 17 років 09 місяців 10 днів, у пільговому обчисленні - 07 років 05 місяців 29 днів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років за пунктом «а» частини 1 статті 12  Закону  2262-XII.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано судову практику у спірних правовідносинах щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії, що міститься у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених у вищевказаних постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Щодо посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 10 липня 2019 року у справі №299/509/15-а, від 25 липня 2019 року у справі № 806/1402/16, від 27 березня 2020 року у справі № 569/727/17, слід зазначити, що, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            А.М. Горяйнов, 

                                                                                                     А.Г. Степанюк