ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/373/23 Справа № 175/3515/20 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА

14 червня 2023 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
        за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою (договором позики),-

В С Т А Н О В И Л А:

       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою (договором позики) - задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 14 135 000 (чотирнадцять мільйонів сто тридцять п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно 500 000 доларів США по курсу НБУ на дату складання позову, за розпискою від 14.12.2014 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень.
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою (договором позики) - скасовано та постановлено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою (договором позики) як з солідарного боржника. В іншій частині судове рішення залишено без змін.
       06 червня 2023 року ОСОБА_1 подала клопотання про ухвалення додаткової постанови суду про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій. Вказала, що при постановленні рішення Дніпровським апеляційним судом не було вирішено питання про стягнення зазначених судових витрат, а відтак просить постановити додаткове рішення у вказаній справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 24 391 грн. та витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 8435 грн. До заяви додала копію акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 02.06.2023р. до Договору про надання правової допомоги №01-04/07/18 від 04.07.2018 р. та додаткової угоди про отримання доручення клієнта від 18.01.2021 р. до нього, звіт про надану правову допомогу від 02.06.2023 р та рахунок на оплату правової допомоги від 02.06.2023 р №01/02062023-01-04/07/18. Зазначила, що докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції містяться в матеріалах справи.
       Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Згідно ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
       Як вбачається з постанови Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року питання про дані судові витрати вирішено не було.
       Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
       Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
       У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
       3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
       4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.(ч.6 )
       Тобто ,у розумінні положень ч .ч.4,5 ст.137 ЦПК, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи , часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом ,ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат.
        ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції надано: договір про надання правової допомоги №01-04/07/18 від 04.07.2018 р., додатковими угодами до договору про надання правової допомоги від 30.12.2021 та 27.12.2022, додаткова угода про отримання доручення клієнта від 18.01.2021 р. до договіру про надання правової допомоги №01-04/07/18 від 04.07.2018 р., акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 17.02.2023р. до Договору про надання правової допомоги №01-04/07/18 від 04.07.2018 р. та звіт про надану правову допомогу від 17.02.2023 р, згідно якого адвокатське об`єднання "СМИРНОВ, ТАРАСЕВИЧ ТА ПАРТНЕРИ" надало а ОСОБА_1 прийняла, зазначені послуги, вартістю 24391 грн.; рахунок на оплату правової допомоги від 17.02.2023 р №01/17022023-01-04/07/18.
       Також ОСОБА_1 надано докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції, а саме: копію акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 02.06.2023р. до Договору про надання правової допомоги №01-04/07/18 від 04.07.2018 р. та додаткової угоди про отримання доручення клієнта від 18.01.2021 р. до нього, звіт про надану правову допомогу від 02.06.2023 р та рахунок на оплату правової допомоги від 02.06.2023 р №01/02062023-01-04/07/18. на суму 8435 грн.
       З цього приводу колегія судів констатує наступне.
       При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
       У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
       Дослідивши доводи заяви та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 24 391грн. є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
       Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
       Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
       Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 24391 грн є неспівмірною, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг, складності цієї справи, критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумного розміру цих витрат.
       Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі буде суперечити принципу розподілу таких витрат суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 23835 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій. Решту витрат слід залишити за відповідачем.
       Керуючись ст. 270,381 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

       Клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 835 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
       У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.
       Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: