Справа № 307/2556/20

П О С Т А Н О В А
іменем України

        27 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Кожух О. А., Кондора Р. Ю., 
за участю секретаря судового засідання Сливки С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Дубівського ВП Тячівського ВП ГУНП у Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2021 року, повний текст якого складено 18 червня 2021 року, ухвалене суддею Гримутом В. І.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дубівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування.
Позов обґрунтовано тим, що слідчі Дубівського відділення Тячівського ВП ГУНП у Закарпатській області незаконно внесли відносно нього відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018070180000196 про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України.
На протязі шести місяців представники органу досудового розслідування десятки разів викликали його до Дубівського відділення поліції, де стверджували, що 25.06.2018 близько 13:30 год по вул. Шевченка у смт. Дубове він начебто умисно, не маючи права володіння чи розпорядження, незаконно і без дозволу та згоди на те власника, розпорядився підсилювачем марки «ALPINE-805» вартістю 675 грн і сабвуфером марки «JBL GT5-1204BR» вартістю 2 013 грн, які належать ОСОБА_2 та знаходяться у тимчасовому користуванні ОСОБА_3 , а саме забрав їх у рахунок боргу ОСОБА_4 , чим завдав потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 2 688 гривень. 
Під час досудового розслідування він неодноразово наголошував на те, що не вчиняв жодного кримінального правопорушення, про що неодноразово з цього приводу звертався до процесуального прокурора та керівника Тячівської місцевої прокуратури, однак безрезультатно.
Зазначав, що на його зауваження орган досудового розслідування не реагував, поліцейські погрожували йому, що вони скерують обвинувальний акт до суду і, як наслідок, він буде засуджений.
Процесуальний прокурор Тячівської місцевої прокуратури погодив його підозру, обвинувальний акт та направив кримінальне провадження до суду.
У судовому засіданні він давав показання з приводу своєї непричетності до будь-якого злочину. Також у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 ствердив, що саме він розпорядився належними ОСОБА_2 підсилювачем і сабвуфером, які тимчасово знаходилися у користуванні ОСОБА_3 , тобто забрав їх у рахунок боргу потерпілого.
Стверджував, що після з`ясування усіх фактичних обставин справи суд мав би винести відносно нього виправдувальний вирок. Натомість процесуальний прокурор умовив потерпілого ОСОБА_2 відмовитися від обвинувачення, що мало наслідком винесення судом ухвали від 27.12.2019 про закриття щодо нього кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення на підставі статей 26, 284 КПК України.
Зауважував, що він перебував під слідством та безпідставним обвинуваченням два роки, жодних доказів його винуватості орган досудового розслідування не здобув і не міг здобути, оскільки в його діях відсутній будь-який склад злочину. При цьому за період із 25.06.2018 по 27.12.2019 він під час досудового розслідування та судових засіданнях витрачав свій час, кошти на поїздки з смт. Дубове до м. Тячів, де поніс витрати на 20 000 гривень, оскільки працює по найму й отримує від 700 - 1 000 гривень за день.
Окрім матеріальної шкоди йому також заподіяно і моральної шкоди, яка полягає в душевних страждання через тривале не виконання органом досудового розслідування вимог законодавства, погіршення стосунків і ділової репутації серед колег, друзів та родичів. Також душевні страждання він отримав і внаслідок неналежного захисту зі сторони прокуратури, як контролюючого і наглядового органу, за досудовим слідством та прокурор погодив був його підозру й обвинувальний акт. 
Посилаючись на наведені вище обставини просив суд стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби з рахунку державного бюджету 20 000 грн завданої матеріальної шкоди та 480 000 грн – моральної шкоди.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2021 року у задоволенні цього позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням суду позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Пересоляк О.С., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через неправильне застосування судом норм матеріального права та не врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 712/1710/12, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (пункти 58-62).
Скарга загалом мотивована тими же доводами, які наведені в позовній заяві та яким місцевим судом не було надано належної оцінки.
Просив апелянт оскаржене рішення суду скасувати та задовольнити позов. Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20 серпня 2021 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Пересоляк О.С., строк на апеляційне оскарження рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2021.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прокурор Закарпатської обласної прокуратури Роман М.С. та Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, в інтересах якого діє представник Олексій В.В., посилалися на її безпідставність і надуманість, просили таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду – без змін. 

У судовому засіданні прокурор Закарпатської обласної прокуратури Роман М.С. та представник ГУНП в Закарпатській області Олексій В.В. щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили з підстав наведених у відзивах на неї, просили таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду – без змін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат Пересоляк О.С. у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить власноручний підпис останнього в розписці про повідомлення про розгляд справи 27.04.2023 о 13:00 годині (а.с.187). За таких обставин, на переконання колегії суддів і відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення прокурора Романа М.С., представника поліції Олексія В.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом установлено, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2019 року (справа № 307/2894/18), яка 03.01.2020 набрала законної сили, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_2 від обвинувачення (а.с.8 і на звороті).
Водночас апеляційний суд не бере до уваги надані позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви повідомлення про підозру в учиненні кримінального проступку (а.с.9-11) та обвинувальний акт (а.с.12-14), оскільки вони стосуються зовсім іншої особи ОСОБА_6 , а не позивача. 
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,  відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: - постановлення виправдувального вироку суду; - встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; - закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; - закриття справи про адміністративне правопорушення.
Як уже зазначалося вище кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення за ст. 356 КК України відносно ОСОБА_1 , було закрито на підставі пункту 7 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_2 від обвинувачення.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд дійшов правильного висновку, що у позивача не виникло право на відшкодування шкоди, оскільки відсутні підстави, визначені ч. 1 ст. 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», для такого відшкодування.
Колегія суддів погоджується з указаним висновком суду першої інстанції про те, що оскільки положення ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містять вичерпний перелік підстав для здійснення відшкодування шкоди, завданої діями вказаних органів, та не передбачають відшкодування шкоди у випадку закриття кримінального провадження у зв`язку відмовою потерпілого від обвинувачення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Посилання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на пункти 58-62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) є безпідставним, оскільки вони стосувалися випадку відмови прокурором від обвинувачення, а не потерпілим від обвинувачення як у цій справі, що не є тотожним за правовим змістом та наслідками. 
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також уважає голослівними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, колегія суддів уважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є пред`явлені з підстав, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та ці його вимоги не були належним чином обґрунтовані та доведені. 
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. 
Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що оскаржене судове рішення є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник -адвокат Пересоляк Олександр Сергійович, залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 травня 2023 року.

Суддя-доповідачка 
Судді