КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 травня 2023 року місто Київ
Справа №  755/4534/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/7463/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді                              Желепи О. В.
суддів:                                                   Мазурик О. Ф., Шкоріної О.І.
за участю секретаря судового засідання  Ковальової В.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року (ухвалене у складі судді Савлук Т. В., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми Олени Олександрівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тавтєлєв Андрій Валентинович, про визнання постанови приватного виконавця неправомірною, визнання акту про передачу майна недійсним, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним, скасування рішення про обтяження та скасування державної реєстрації
 
ВСТАНОВИВ
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми О. О., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тавтєлєв А. В., в якому просила: 
Визнати недійсною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліма Олени Олександрівни від 19 січня 2021 року у виконавчому провадженні № 30287151 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, якою передано в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-6396 від 05 жовтня 2011 року,  виданим Подільським районним судом міста Києва, якою передано квартиру, реєстраційний номер об`єкта: 1774597080000, загальною площею: 89,3 кв.м., цільове призначення: житлове приміщення, яка розташована за адресою:   АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , відповідно до постанови, серія та номер: справа №755/8391/19, виданої 25 листопада 2020 року, видавник: Верховний суд та рішення суду, серія та номер: 2-107/1, виданий 24 березня 2011 року, видавник: Дніпровський районний суд міста Києва - передається у власність ОСОБА_2 в рахунок повного погашення боргу в розмірі 561744,78 гривень.
Визнати недійсним акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 19 січня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни у виконавчому провадженні № 30287151 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, яким передавалось у власність майно, а саме: квартира, реєстраційний номер об`єкта: 1774597080000, загальною площею: 89,3 кв.м., цільове призначення: житлове приміщення, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , відповідно до постанови, серія та номер: справа №755/8391/19, виданої 25 листопада 2020 року, видавник: Верховний суд та рішення суду, серія та номер: 2-107/1, виданий 24 березня 2011 року, видавник: Дніпровський районний суд міста Києва.
Визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 січня 2021 року №64 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тавтєлєва Андрія Валентиновича про засвідчення прававласності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1774597080000, на підставі Акту приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліма Олени Олександрівни про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 19 січня 2021 року.
Скасувати рішення приватного нотаріуса Тавтєлєва А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56216961 від 19 січня 2021 року 16:29:50 (номер запису про реєстрацію права власності: 40178563)
Скасувати рішення приватного нотаріуса Тавтєлєва А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56255134 від 21 січня 2021 року 17:01:43 (номер запису про обтяження: 40214203) та припинити обтяження (вид обтяження: заборона на нерухоме майно», що є предметом позову.
 
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що під час шлюбу з колишнім чоловіком ОСОБА_4 (третя особа) було придбано квартиру АДРЕСА_2 . 
На підставі рішення суду від 24.03.2011 року за ОСОБА_4 визнано право власності на вказану квартиру та 21.02.2019 року здійснено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_4 .
У зв`язку з погіршенням стосунків шлюб між позивачем та третьою особою 18.12.2019 року було розірвано на підставі рішення суду.
Позивачу стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сулімою О. О. здійснюється виконавче провадження №30287151 про стягнення з її колишнього чоловіка на користь ОСОБА_2 (відповідач 1) заборгованості в розмірі 19 921 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 12.04.2019 рік становила 534 480 грн 43 к.
27.05.2019 року позивач подала до Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власносності на частину майна, а саме квартиру за адресою  АДРЕСА_1 . 
У вказаній справі ОСОБА_2 та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Суліма О. О. були третіми особами, а тому були обізнані про наявність спору щодо квартири.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31.07.2019 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 10.02.2020 року залишено без змін, позовну заяву задоволено повністю.
Не погодившись з такими судовими рішеннями ОСОБА_2 подала касаційну скаргу. 
04.06.2020 року почивач на підставі заочного рішення зареєструвала своє право власності на частину спірної квартири, а 02.07.2020 року зареєструвала у вказаній квартирі неповнолітнього сина.
25.11.2020 року постанова Київського апеляційного суду від 10.02.2020 року була скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31.07.2019 року задоволено частково, апеляційне провадження у справі про поділ майна між позивачем та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 закрито. В решті рішення суду залишено без змін.
Вказує, що 14.08.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір про спату аліментів на дитину, посвідчений 14.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамзатовою A.A. та зареєстрований в реєстрі за № 773.
У зв`язку з ухиленням від сплати аліментів у січні 2021 року Позивач вимушена була звернутись до Подільського РВ ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ). 15.01.2021 року Постановою державного виконавця було накладено арешт на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .. Тобто, станом на 19.01.2021 року вищезазначена квартира перебувала під арештом за несплату аліментів ОСОБА_4 
Звертаючи стягнення на майно, приватний виконавець, безпідставно звернув стягнення на майно, яке боржнику не належало.
19.01.2021 року приватним нотаріусом Тавтєлєвим А. В. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а 21.01.2021 року тим же нотаріусом зареєстровано іпотеку, за якою іпотекодержателем є ОСОБА_3 (Відповідач 2), а іпотекодавцем - ОСОБА_2   (відповідач 1).
Також посилається на те, що приватний нотаріус Тавтєлєв А. В., враховуючи наявність обтяження прав на нерухоме майно за аліментними зобов`язаннями, не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на це майно за ОСОБА_2 .
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року відмовлено у задоволені позову.
 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 01 березня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила апеляційну скаргу в якій просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року є незаконним та необґрунтованим.
Вказує, що спірна квартира АДРЕСА_2 - є спільним майном подружжям. На час проведення торгів приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Сулімою О. О. квартира була зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 
18.01.2021 року після того як торги не відбулись, позивач повідомила приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліму О. О., що стягувачами відносно боржника ОСОБА_4 , за відкритими виконавчими провадженнями окрім ОСОБА_2 , ще є ОСОБА_1 із виконавчим документом про стягнення аліментів.
Крім того, звернула увагу виконавця, що вимоги щодо стягнення аліментів задовольняються у другу чергу, тоді як всі інші вимоги - у п`яту.
Посилається на те, що передача майна ОСОБА_2 була здійснена незаконно з порушенням правил черговості.  А також при видачі свідоцтва ОСОБА_2 приватний нотаріус КМНО Тавтєлєв А. В. у свідоцтві зазначив, що передача майна відбулась на підставі Акту ПВ ОСОБА_5 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 19 січня 2021 року, оскільки торги не відбулися..., далі із тексту:- «що раніше належала ОСОБА_4 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва за справою № 2-107/1 від 24.03.2011р. та Постанови Верховного суду за справою № 755/8391/19 від 25.11.2020р.», Зареєстровано в реєстрі за № 64.
Проте Постановою Верховного суду за справою № 755/8391/19 від 25.11.2020р. лише скасовано Постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, без застосування повороту виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2019 №755/8391/19. на підставі якого за Позивачем було зареєстровано право власності на спірну квартиру.
Зазначає, що у квартирі зареєстрована та фактично проживає неповнолітня дитина, однак при реалізації майна приватним виконавцем не було отримано дозволу органу опіки та піклування.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.
 
29 березня 2023 року від представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_5 - адвоката Рухадзе Р. П.надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що всі дії приватним виконавцем були вчинені з урахуванням вимог закону. Крім того третя особа в даній справі неодноразово звертався зі скаргами до Міністерства юстиції України, однак за результатами позапланових перевірок діяльності приватного виконавця не було виявлено порушень вимог ЗУ «Про виконавче провадження». 
Крім того, вимога щодо скасування рішень приватного нотаріуса Тавтєлєва А. В. про державну реєстрацію прав та обтяжень не є належним способом захисту прав та інтересів позивача.
 
31 березня 2023 від представника ОСОБА_2 адвоката Клюци С. О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року без змін.
В обґрунтування відзиву вказує, що стягнення на майно ОСОБА_4 розпочалось ще у травні 2019 року. Однак протягом того часу у позивача було відсутнє право особистої приватної власності на спірну квартиру.  Право власності на спірної квартири у позивача виникло з набранням законної сили остаточного рішення суду за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме  04 лютого 2021 року, в той час як право власності до ОСОБА_2 перейшло 19  січня 2021 року.
19 січня 2021 року передача майна відбулась за відсутності зареєстрованого в ДРРП права власності позивачки на квартири.
Крім того, приватним виконавцем вчинялись дії з дотриманням норм та вимог чинного законодавства.
Вказує, що висновок суду, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту є законним та обґрунтованим. 
 
Інші учасники своїм правом на подання відзиву не скористались.
 
У судовому засіданні 09 травня  2023 року представник позивача ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримала.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 заперечував проти задоволення скарги, просив залишити рішення суду без змін.
Представник приватного виконавця Аухадзе Р.П. також заперечувала проти задоволення скарги, вказувала, що приватний виконавець діяв в межах діючого законодавства.
ОСОБА_3 та треті особи до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.
 
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Відмовляючи у задоволені позову суд вважав встановленим, що 28 лютого 2011 року Подільським районним судом міста Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-843/11 про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму попередньої оплати за договором підряду в розмірі 19921,00 доларів США, що еквівалентно сумі 157 987 гривень 47 копійок, 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Внаслідок невиконання в добровільному порядку судового рішення, стягувачем ОСОБА_2 отримано виконавчий лист №2-6396/10р, виданий 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом міста Києва, який пред`явлено для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Подільського управління юстиції у місті Києві.
14 грудня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського управління юстиції у місті Києві Бабенко Ольгою Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 30287151, на підставі виконавчого листа № 2-6396, виданого Подільським районним судом міста Києва від 05 жовтня 2011 року.(а.с.19 том 2)
12 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №30287151 з примусового виконання виконавчого листа №2-6396 виданого 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом міста Києва, згідно заяви стягувача та постанови від 11 квітня 2019 року старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шемберка О.П. про передачу виконавчого провадження № 30287151, відповідно до п. 2 розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень. (а.с. 20 том 2)
12 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: квартира: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1774597080000; опис: загальна площа (кв.м.): 89.3, житлова площа (кв.м.) 54.6; опис: чотирикімнатна, адреса: АДРЕСА_1 . (а.с. 25-26 том 2)
16 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описана та накладено арешт на майно: квартиру АДРЕСА_3 - поверховому будинку, на п`ятому поверсі. Вхід до вказаної квартири через загальні двері на дві квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Вказані квартири об`єднує спільна територія -тамбур. Майно належить боржнику ОСОБА_4 . На описане майно накладено арешт постановою про арешт майна №30287151 від 12 квітня 2019 року. Призначено відповідальним зберігачем та попереджено про кримінальну відповідальність ОСОБА_2 .
25 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, та призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Приватне підприємство «Консалтингова Група «АГРО-ЕКСПЕРТ», який має сертифікат від 08 вересня 2017 року за № 870/17, виданий Фондом Державного майна України, для визначення вартості квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1774597080000; опис: загальна площа (кв.м.): 89.3, цільове призначення: житлове приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_4 . (а.с.27-28 том 2)
02 травня 2019 року Суб`єктом оціночної діяльності - ПП «Консалтингова група «АГРО-ЕКСПЕРТ», що діє на підставі статуту та сертифікату ФДМУ №870 від 08 вересня 2017 року, що діє на підставі постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 25 квітня 2019 року ВП №30287151, проведено оцінку вартості квартири у відповідності із положенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», вимогами Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», що затверджено Постаново ю Кабінетів Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року та «Методикою оцінки майна», затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України №1891 від 10 грудня 2003 року та Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 28 жовтня 2004 року, та складено Висновок відповідно до якого, вартість 4-кімнатної квартири, загальною площею 89,30 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_4 , без урахуванням ПДВ, станом на 02 травня 2019 року становить: 1 320 000 (один мільйон триста двадцять тисяч) гривень. (а.с. 29 том 2)
03 травня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Суліма Олена Олександрівна направила на адресу Державного підприємства «СЕТАМ» заявку разом з документами щодо проведення реалізації майна, описаного та арештованого приватним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-6396 виданого 05 жовтня 2011 року Подільським районним судом міста Києва, щодо майна: квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1774597080000, загальною площею: 89,3 кв.м., цільове призначення: житлове приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 31-33 том 2)
06 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 . (а.с. 34-35 том 2)
19 січня 2021 рок приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною повідомлено стягувача ОСОБА_2 , що згідно протоколу ДП «СЕТАМ» № 522130 від 18 січня 2021 року, треті торги, з реалізації квартири АДРЕСА_2 , не відбулися у зв`язку з тим, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. Запропоновано стягувачу ОСОБА_2 , протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово повідомити про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1774597080000, загальною площею: 89,3 кв.м., цільове призначення: житлове приміщення, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 80-81 том 2)
19 січня 2021 рок приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною винесено постанову про передачу стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-6396, виданого 05 жовтня 2021 року Подільським районним судом міста Києва, наступне майно: квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1774597080000, загальною площею: 89,3 кв.м., цільове призначення: житлове приміщення розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва за справою №2-107/1 від 24 березня 2011 року та Постанови Верховного суду за справою № 755/8391/19 від 25 листопада 2020 року. (а.с. 23-24 том 2)
19 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В. видано Свідоцтво відповідно до Свідоцтва від 19 січня 2021 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 64, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тавтєлєв А.В., відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження, на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного ОСОБА_5 , приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, 19 січня 2019 року, посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 89,3 кв.м., житловою площею 54,6 кв.м., яка складається з чотирьох кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1774597080000, оскільки торги не відбулися і стягувач ОСОБА_2 виявила бажання залишити а собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_4 на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва за справою №2-107/1 від 24 березня 2011 року та Постанови Верховного суду за справою № 755/8391/19 від 25 листопада 2020 року. (а.с.83 том 2)
 
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволені позову в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування акту приватного виконавця про передачу майна стягувачу, а також позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності , виданого на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 та скасування державної реєстрації переходу права власності на вказану квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на вказану квартиру на час передачі її стягувачу належало боржнику у виконавчому провадженні, було за ним зареєстровано, арешт з частини квартири знятий в установленомк законом порядку не був, а тому приватний виконавець діяв правомірно звертаючи стягнення на майно боржника.
 
Колегія суддів з таким висновком погодитись не може з огляду на таке. 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статей 48, 50,56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.
Згідно з частинами шостою, сьомою та дев`ятою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і якщо він виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, таке майно передається стягувачу в рахунок погашення боргу, про що виконавець виносить постанову та складає акт, які є підставою для подальшого оформлення права власності на таке майно.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована зацікавленою стороною, яка може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення звертається саме на майно боржника. Звернення стягнення проводиться в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно з частиною третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під    арештом.
Виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме                майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, вирішувати питання про необхідність визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця (частина перша статті 443 ЦПК України).
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19).
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що квартира  АДРЕСА_2 , була придбана під час шлюбу ОСОБА_8 (юоржника) та ОСОБА_1 , які перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року, який був зареєстрований  в лівобережному відділі РАЦС м. Києва.
12.07.2005 року перебваючи у шлюбі був укладений договір про дольову участь в будівництві житла.
В подальшому через існування спору за договром інвестування право  власності за ОСОБА_4 було визнано в судовому порядку в 2011 році.
Вказана обставина була відома приватному виконавцю на час проведення третіх торгів та передачі майна стягувачу ОСОБА_2 , яка як і приватний виконавець були залучені до розгляду справи про поділ майна подружжя в якості третіх осіб. ОСОБА_2 оскаржувала рішення районного суду та Постанову Київського апеляційного суду, відповідно до яких було поділено майно подружжя та за позивачем у даній справі було визнано право на 1/2 частину квартири, яку приватний виконавець передав стягувачу.
(Постанова Верховного Суду за Касаційною скаргою ОСОБА_10 від 25 листопада 2020 року.(а.с. 166-171 т.1)
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у розумінні положень статті 65 СК України зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові і дружині в рівних частках з моменту його придбання, а відчуження спірного нерухомого майна, частка якого належить позивачу ОСОБА_1 , за обставин, що вона не є боржником у виконавчому повадженні, в рахунок стягнення заборгованості з ОСОБА_11 порушує право позивача , як співвласника цього майна, на вільне володіння, користування і розпорядження ним, що є неприпустимим.
Факт реєстрації спірного нерухомого майна за ОСОБА_4 на час арешту цього майна , проведення  торгів та передачі майна придбаного у шлюбі стягувачу не означає, що воно належить лише боржнику.
При цьому наявності у  ОСОБА_1 зобов`язань, пов`язаних з інтересами сім`ї, судами не встановлено, а тому положення частини другої статті 73 СК України не підлягають застосуванню.
Приватний виконавець  виконавчого округу м. Києва Суліма Оленапри проведенні оспорюваних виконавчих дій лише пересвідчилася в тому, що спірне нерухоме майно зареєстровано за боржником ОСОБА_4 , однак не врахувалайого сімейний стан, будучи обізнаною про спір між подружжям щодо поділу спірної кватири, яка придбана під час шлюбу.
Отже, приватний виконавецьзалишила поза увагою, що майно, передане на примусову реалізацію, а надалі - передане стягувачу, до набрання законної сили рішенням суду про поділ майна подружжя, належало  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.
Таким чином, доводи позивача ОСОБА_1 про те, що внаслідок реалізації вказаного нерухомого майна були порушені її права, є обґрунтованими.
Колегія суддів зазначає, що аналогічні висновки зроблено Верхосним Судом в Постанові Першої судової палати касаційного суду від 16 лютого 2022 року в справі № 752/15527/19 
Встановивши, що в результаті проведення електронних торгів та нереалізації       майна на третіх торгах, це майно, яке було спільною сумісною власністю подружжя , в цілому передано стягувачу, чим порушено право власності ОСОБА_1 , Київський апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним та скасування акту від 11 липня 2019 року про передачу майна стягувачу, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про держдавну реєстрацію права власності на спірну квартиру за стягувачем ОСОБА_2 .
Доводи представника відповідача ОСОБА_2 та представника приватного виконавця та висновки суду про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 використали право на зло та спір про поділ майна подружжя з метою уникнути обов`язку виконати рішення суду, спочатку не реєструючи право власності на спірну квартиру, а в подальшому уклавши договір щодо сплати аліментів на суму, що відповідає вартості майна, що було арештоване , з метою скористатись нормами права щодо черговості задоволення вимог, колегія суддів не приймає, та вважає безпідставними   такі висновки суду, оскільки  відповідачі жодним чином не спростували того, що ОСОБА_1 не є боржником за виконавчим провадженням, та не надали доказів, що вона має відповідати перед ОСОБА_2 , за борги свого чоловіка, а також матеріалами справи підтверджено, що квартира, право власності на яку перейшло до стягувача була придбана під час зареєстрованого шлюбу, а відповідно перебувала у спільній сумісній власності позивача у справі та боржника ОСОБА_11 . 
Тобто судом встановлено, що до стягувача перейшло право власності на частину нерухомого майна, яке боржнику не належало, а належало позивачу, що безумовно свідчить про порушення її прав.Та обставина, що позивач в тому числі посилалась і на не врахування виконавцем норм, щодо черговості задоволення вимог в разі звернення стягнення на майно боржника, та на порушення прав неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає немає правового значення, оскільки судом встановлено, що виконавцем стягувачу було передано майно в порушення вимог закону та прав позивача.
При цьому, як вже зазначалось вище, не має значення за ким з подружжя право власнрості було зареєстроване на момент арешту майна та передачі його на реалізацію.
Доводи про те, що позивач обрала не належний спосіб захисту є безпідставні, в частині тих позовних вимог, які задовольняються апеляційним судом.
Щодо позовних вимог про визнання незаконною постанови приватного виконавця про передачу майна стягувачу, то колегія суддів вважає, що така обставина входить в предмет доказування за вимогами про визнання недійсним та скасування акту про передачу майна стягувачу і окремого самостійного задоволення  та виділення в окрему позовну вимогу не потребує, з огляду на те, що право позивача  захищається внаслідок задоволення вимог по визнання недійсним акту, свідоцтва про право власності та скасування реєстрації переходу права власності до стягувача.
Що стосується позовних вимог про скасування державної реєстрації заборони відчужепння спірної квартири, з огляду на передачу її ОСОБА_2 в іпотеку ОСОБА_3 , то колегія суддів вважає, що без скасування правової підстави для внсення такої заборони, скасування реєстраційної дії є неправомірним.
Так з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 186, т.1) вбачається, що згідно з рішенням про державну реєстрацію від 21 січня 2021 року на підставі договору іпотеки від 21 січня 2021 року, внесено обтяження
Крім того, сторонами в даній справі не надано доказів, що ОСОБА_3 , укладаючи договір іпотеки була обізнана про порушене право позивача на час передачі ОСОБА_2 спірної квартири в іпотеку, що свідчить про добросовісність її дій.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1  ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись вказаними нормами процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції , як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за не відповідності висновків суду встановеним обставинам підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду судом  частково задовольняються  позовні вимоги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів приватного виконавця Суліми Олени та стягувача ОСОБА_2 пропорційно до задоволених вимог, має бути стягнутий судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 9080 грн. по 4540 з кожного .
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384. суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми Олени Олександрівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тавтєлєв Андрій Валентинович, про визнання постанови приватного виконавця неправомірною, визнання акту про передачу майна недійсним, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним, скасування рішення про обтяження та скасування державної реєстрації задовольнити частково.
Визнати недійсним та скасувати акт  про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 19 січня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліма Олени Олександрівни у виконавчому провадженні № 30287151  у рахунок погашення боргу, яким передавалось у власність майно, а саме: квартира, реєстраційний номер об`єкта: 1774597080000, загальною площею: 89,3 кв.м., цільове призначення: житлове приміщення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , відповідно до постанови, серія та номер: справа №755/8391/19, виданої 25 листопада 2020 року, видавник: Верховний суд та рішення суду, серія та номер: 2-107/1, виданий 24 березня 2011 року, видавник: Дніпровський районний суд міста Києва.
Визнати недійсним та скасувати свідоцтво  про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 січня 2021 року №64 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тавтєлєва Андрія Валентиновича про право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1774597080000, на підставі Акту приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 19 січня 2021 року.
Скасувати рішення приватного нотаріуса Тавтєлєва А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56216961 від 19 січня 2021 року 16:29:50 (номер запису про реєстрацію права власності: 40178563)
 В задоволенні позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Тавтєлєва А.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56255134 від 21 січня 2021 року 17:01:43 (номер запису про обтяження: 40214203), - відмовити.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 ,  Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми Олени Олександрівни на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 9080 грн. по 4540грн. з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днівз дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови  складено 18 травня 2023 року.
Головуючий                                                                                                      О. В. Желепа
Судді                                                                                                                   О.Ф. Мазурик
                                                                                                                             О.І. Шкоріна