Ухвала
 
08 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 138/2536/20
провадження № 61-6211ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої у зв`язку з нещасним випадком на виробництві,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» (далі - ПрАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.
 
В обґрунтування позову зазначала, що з 11 січня 1982 року до 25 січня 2019 року працювала на посаді касира-бухгалтера у ПрАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599». 17 лютого 2018 року, здійснюючи продаж білетних квитків, вона також підміняла диспетчера, для виконання його роботи їй потрібно було переходити до іншої кімнати. Того ж дня, при переході в кімнату диспетчера вона оступилася на сходинці і впала, внаслідок чого отримала травму у виді закритого консолідованого перелому кісточок правої гомілки з комбінованою контрактурою гомілково-ступеневого суглобу. У зв`язку з тим, що вона отримала травму на території підприємства під час виконання трудових обов`язків, цей нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом та 17 лютого 2018 року складений акт за формою Н-1. Згідно акта проведення розслідування нещасного випадку від 17 лютого 2018 року за формою Н-5 результатом нещасного випадку стала недосконалість інструкції з охорони праці, а саме: відсутність пункту про необхідність дотримуватись обережності під час пересування між дільницями.
 
Вказувала, що проходила лікування в Комунальній установі «Могилів-Подільська окружна лікарня інтенсивного лікування» (далі - КУ «Могилів-Подільська ОЛІЛ»), після чого їй встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20 %. Але у зв`язку з неправильно складеним переломом вимушена була проходити лікування з 16 жовтня 2018 року до 02 листопада 2018 року у Державній установі «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» (далі - ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»), де їй проведено операцію у виді артороскопічної ревізії правого гомілково-ступневого суглоба, видалення хондроматозного тіла, вапоризацію та дебридмент. За період лікування нею витрачено 38 627,63 грн, із яких Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області виплатило їй близько 20 000,00 грн. Крім того, під час перебування у вказаному медичному закладі вона оформила договір співстрахування та добровільного медичного страхування, на що нею витрачено 3 450,00 грн. Також, вона понесла транспортні витрати, що пов`язані з лікуванням на загальну суму 1 780,06 грн. У період з 08 січня 2019 року до 18 січня 2019 року вона перебувала на лікуванні в Северинівській лікарні відновного лікування, де на лікування витратила 1 362,68 грн. 3 25 травня 2021 року до 31 травня 2021 року знову проходила лікування у ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України». Також їй проведено магнітнорезонансну томографію гомілково-ступеневого суглоба, вартість якого становить 2 370,00 грн. Крім того, вона зверталася у різні установи з приводу визнання травми виробничою, подавала скарги, звернення, що здійснювала за допомогою АТ «Укрпошта», на що нею витрачено 152,20 грн.
 
Зазначала, що їй завдана і моральна шкода, яка полягає у тому, що вона перенесла сильний фізичний біль та страждання, була порушена її нормальна життєдіяльність. У зв`язку з отриманою травмою вона не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушенні відносини з оточуючими людьми. Також у неї зруйновані плани на подальше життя, оскільки вона втратила 20 % своєї професійної працездатності, це викликає у неї почуття тривоги перед майбутнім. 
 
Враховуючи викладене та з урахуванням заяв про збільшення вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 83 671,12 грн на відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Заочним рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» на користь ОСОБА_1 93 334, 75 грн, з яких: 73 334,75 грн на відшкодування майнової шкоди; 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_1 повністю доведено належними та допустимими доказами вимоги щодо відшкодування майнової шкоди. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди виходили з тяжкості наслідків, які настали внаслідок отриманої травми, незворотності змін у здоров`ї позивачки, розміру втрати працездатності, характеру страждань та обставин, за яких позивачка отримала травму.
 
26 квітня 2023 року ПрАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня                 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2023 року,              в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, у загальному розмірі               183 671,12 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.      
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                            від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
 
Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а тому, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору, ціну позову (183 671,12 грн) та устелену судову практику, вважає, що справа № 138/2536/20 є малозначною. 
 
Верховний суд дійшов переконання, що заявник не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції. 
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду                    від 24 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої у зв`язку з нещасним випадком на виробництві відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний