П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
11 квітня  2023 року                                                                                 місто Київ
                                                                                                            справа № 754/9723/19
                                                                                   провадження№22-ц/824/4621/2023    
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1                  
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
відповідач - ОСОБА_4 
відповідач - ОСОБА_5 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану адвокатом  Шаповаловим Андрієм Миколайовичем,
на  рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29 вересня  2022 року, ухвалене у складі судді Панченко О.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення,-
 
В С Т А Н О В И В :   
 
У липні 2019 року   позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила вселити її до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та ОСОБА_2 16 листопада 2010 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого останній зобов`язувався повернути грошові кошти в розмірі 629200 грн., що за середнім курсом продажу складало 78650 доларів США.
 В рахунок забезпечення своїх грошових зобов`язань за договором позики, було укладено договір іпотеки від 16 листопада 2010 року.
30 вересня 2016 року  приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу було посвідчено право власності позивачки на спірну квартиру. Підставою для реєстрації права власності позивачки на квартиру стало невиконання  боржником ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором позики грошей.
Неправомірні дії відповідачів перешкоджають позивачу ОСОБА_1 володіти і вільно користуватися належним їй на праві власності житлом, що призводить до порушення його права власності в розумінні норм ст.ст.319, 321, 384 ЦК України.
Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 29 вересня 2022 року  вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.
Не погоджуючись з таким рішенням,  відповідачі,  інтереси яких представляє адвокат Шаповалов А.М., подали апеляційну скаргу, в який  просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В  апеляційній скарзі зазначає, що  рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, всупереч зробленим Верховним Судом висновкам, які є обов`язковими для врахування, у справі № 925/180/18, не встановив з посиланням на відповідні підтверджувальні  належні, допустимі, достовірні й достатні докази: чи вступала позивач, після перереєстрації права власності на спірне майно у фактичне володіння ним; хто саме- позивач чи відповідач- станом на момент подання позову та прийняття рішення фактично володіли спірним майном; з урахуванням попередніх позицій чи були, станом на момент подання позову та прийняття рішення, у позивача перешкоди зі сторони скаржників у здійсненні щодо спірного майна саме тальки прав користування й розпорядження або і права володіння також. Скаржники звертають увагу на те, що позовна заява не містить опису того, яким саме чином скаржники чинять перешкоди позивачу у користуванні майном. Суд першої інстанції,  надаючи оцінку поданою відповідачами відповіддю Деснянського УП ГУНП у м.Києві, допустив порушення застосування стандартів доказування, оскільки судом, всупереч відсутності  доказів зі сторони позивача про вчинення їй відповідачами  перешкод у користуванні майном, було відхилено релевантні до цієї справи докази, які спростовують позицію позивача. У висновку, відповідачі зазначають, що все наведене  у своїй сукупності свідчить про недотримання позивачем, з-поміж іншого, вимог ч.1 ст.81 ЦПК України
Правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористалась.
В судове засідання учасники справи не з`явилися,  про місце, день та час засідання суду були повідомлені шляхом  направлення судового повідомлення на  електронну адресу представника відповідачів та представника позивача, іншим учасникам  на поштові адреси, причини своєї неявки  учасники справи суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України  датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі  рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що16 листопада 2010 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за  умовами якого вона передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 629200 грн., що за курсом НБУ складало 78650 доларів США.
На забезпечення виконання умов договору позики укладено  договір іпотеки від 16 листопада 2010 року, за яким іпотекодавці відповідачі у справі передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Іпотекодержателем за цим договором є позивачка.
Внаслідок невиконання боржником відповідачем у справі ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. для реєстрації у встановленому Законом України «Про іпотеку» порядку права власності на предмет іпотеки.
30 вересня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горша А.О. було посвідчено право власності позивачки на квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно довідки форми № 3 від 16 листопада 2016 року у квартирі АДРЕСА_1   зареєстровано чотири особи - відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Власник особового рахунку ОСОБА_1 ( а.с.18).
Постановою Київського апеляційного суду  від 15 травня 2019 року задоволено частково апеляційну скаргу  представника відповідача ОСОБА_2 , рішення Деснянського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві користування та  розпорядження майном шляхом виселення скасовано, ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Верховного суду від 27 січня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року скасовано, рішення Деснянського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2018 року залишено без змін.
Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири, без надання іншого житлового приміщення. Суд першої інстанції керувався тим, що для реєстрації права власності  ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , нотаріусу ОСОБА_6 були надано всі необхідні документи передбачені договором, а отже, реєстрація за позивачем права власності є правомірно. Реєстрація відповідачів в спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику квартири, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником спірної квартири, але як власник не може нею користуватися, оскільки відповідачами чиняться їй перешкоди. Поданий представником відповідачів до суду лист з Деснянського УПГУНП у м.Києві від 27 травня 2022 року про те, що позивачка не зверталась з будь-якими заявами стосовно відповідачів не може свідчити про те, що відповідачі не перешкоджають їй володіти і вільно користуватися належним їй на праві власності житлом,  що призводить до порушення її права власності в розумінні норм ст.ст.319, 321 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 41 Конституції України  визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.317 ЦК України  власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно із ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом ( ст.321 ЦК України).
Відповідно до ст.379 ЦК України  житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. 
Згідно із ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном ( ст.391 ЦК України). 
Встановивши, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , якою вона позбавлена можливості користуватися, оскільки відповідачі, займаючи спірну квартиру, перешкоджають їй у цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Саме в такий спосіб право ОСОБА_1 , як власника майна  на володіння та користування спірною квартирою буде відновлено.
Посилання апелянта на  правовий висновок Верховного Суду у справі № 925/180/18 від  19 червня 2019 року у справі, яка переглядається апеляційним судом,  не підлягає врахуванню, оскільки  предмети позову  у цих справах не є тотожними. Предметом судового розгляду у справі № 925/180/18 була вимога позивача зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні площею 92,2 кв.м., шляхом надання безперешкодного доступу до вказаного приміщення та передачі площі даного приміщенні позивачеві. Предметом розгляду у цій справі є  усунення перешкод позивачеві в користуванні квартирою шляхом вселення.
З урахуванням судових спорів між позивачем та відповідачами, наявні підстави вважати, що відповідачами чиняться перешкоди позивачеві у володінні та користування її майном, яким є спірна квартира.
Сам по собі факт не звернення ОСОБА_1 до  СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві з заявою  відносно відповідачів не  спростовує доводи позивача щодо чинення їй відповідачами перешкоди в користуванні квартирою, яка є власністю позивача.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують  і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права,  а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану адвокатом  Шаповаловим Андрієм Миколайовичем, залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29 вересня  2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                   А.М. Стрижеус