ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 р.	Справа № 440/10612/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Юсіфової Г.А.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області як відокремлений підрозділ ДПС України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2022, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 29.08.22 по справі № 440/10612/21 за позовом    ОСОБА_1  до       Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області  про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.06.2021 №0034312405 та вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області від 13.07.2021 №10287-13.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10.07.2020 позивач набув статусу пенсіонера за віком, а тому згідно статей 2, 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати за себе ЄСВ, а положення статті 25 Закону стосовно винесення вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску на нього не поширюються. Також позивач стверджував, що недоїмка може бути визначена лише за результатами документальної перевірки, однак така не проводилась. Крім того, позивач наголошував, що у відповідності до пунктів 9-10, 9-11, 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону позивач звільнений від нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а несплачені станом на 01.12.2020 суми недоїмки, нараховані позивачу за період з 01.01.2017 до 01.12.2020, а також штрафи і пеня, нараховані на ці суми недоїмки, підлягають списанню включно до дати подання заяви про її списання.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 було задоволено позов частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.06.2021 № 0034312405 в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1101,68 грн (одна тисяча сто одна гривня шістдесят вісім копійок) та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн (дев`яносто дев`ять гривень чотирнадцять копійок).
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 13 липня 2021 року № Ф-10287-13 в частині недоїмки у сумі 1039,06 (одна тисяча тридцять дев`ять гривень шість копійок), штрафу у розмірі 1101,68 грн (одна тисяча сто одна гривня шістдесят вісім копійок) та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн (дев`яносто дев`ять гривень чотирнадцять копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 161,24 грн (сто шістдесят одна гривня двадцять чотири копійки).
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він виклав свій погляд на обставини справи.  
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 11.07.2003, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 411326 /а.с. 6/ та перебуває на обліку як фізична особа-підприємець у Головному управлінні ДПС у Полтавській області, що підтверджується витягом з інформаційної системи ДПС України /а.с. 36/.
З 10.07.2020 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, про що зазначено у листі Пенсійного фонду України від 18.03.2021 № 8305-5534/М-03/8-2800/21 /а.с. 91/ та на підтвердження чого позивачеві видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 /а.с. 5, зворотній бік/.
03.06.2021 Головним управлінням ДПС у Полтавській області прийнято рішення № 0034312405 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску /а.с. 10/, згідно з яким застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 4773,75 грн та нараховано пеню у розмірі 3683,40 грн. Із розрахунку штрафної санкції /а.с. 10, зворотній бік/ слідує, що штрафні санкції та пеню нараховано за період з 10.02.2018 по 18.03.2020.
Вказане рішення надіслано позивачеві поштою та отримано ним 07.06.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 46/.
Позивач подав скаргу на це рішення /а.с. 11 - 12/ до Головного управління ДПС у Полтавській області, яке листом від 23.06.2021 № 23122/6/16-31-20-08 роз`яснило необхідність звернення до ДПС України /а.с. 13/.
02.07.2021 позивачем надіслано до ДПС України скаргу на рішення № 0034312405 від 03.06.2021 засобами поштового зв`язку /а.с. 14 - 15/. Рішенням ДПС України від 21.07.2021 № 16675/6/99-00-06-02-01-06 /а.с. 128 - 129/ скаргу позивача залишено без розгляду.
13.07.2021 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-10287-13 /а.с. 16/, якою повідомлено, що станом на 30.06.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, яку необхідно сплатити, складає 12 613,39 грн, у тому числі недоїмка - 4 156,24 грн, штрафи - 4773,75 грн, пеня - 3683,40 грн.
Зазначену вимогу надіслано позивачу засобами поштового зв`язку та отримано ним 23.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 47, зворотній бік/.
За наслідками розгляду скарги позивача на вимогу /а.с. 17 - 18/ рішенням ДПС України від 18.08.2021 № 18910/6/99-00-06-02-01-06 вимогу про сплату боргу № Ф-10287-13 від 13.07.2021 залишено без змін, а скаргу - без задоволення /а.с. 19 - 20/.
Вважаючи рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.06.2021 №0034312405 та вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 13.07.2021 №10287-13 протиправними, позивач звернувся до суду із позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога Головного управління ДПС у Полтавській області від 13 липня 2021 року № Ф-10287-13 в частині недоїмки у сумі 1039,06 грн, штрафу у розмірі 1101,68 грн та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн  та рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 0034312405 від 03.06.2021 про застосування штрафних санкцій  та нарахування пені  за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1101,68 грн та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн не відповідають вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги у відповідній частині - задоволенню. В іншій частині вимога  та рішення є правомірними, а тому позовні вимоги про визнання їх протиправними і скасуванню у цій частині задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI в редакції, чинній на час спірних правовідносин).
За змістом пунктів 2, 3, 5, 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно з частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VІ (у редакції з урахуванням змін, внесених Законом № 592-IX від 13.05.2020) особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 2 частини першої   статті 7 Закону № 2464-VI   єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 5 статті 8 передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI   у редакції, чинній до 01.01.2018, було передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, чинній з 01.01.2018, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до положень частин 2, 3 статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Частиною 4 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Частинами 10, 13 статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.
Згідно з пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;
Відповідно до частини 14 статті 25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки (частина 15 статті 25 Закону № 2464-VI).
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 за № 449.
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Підпунктом 2 пункту 2 розділу VIІ Інструкції № 449 передбачено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених пунктами 1, 4, 5, 15 та 16 частини першої статті 4 Закону, податкові органи застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС.
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).
Для платників, зазначених у пунктах 1 та 16 частини першої статті 4 Закону, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у пунктах 4-5-1 частини першої статті 4 Закону,- календарний квартал.
Відповідно до пунктів 4, 5 розділу VIІ Інструкції № 449 факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені в підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа податкового органу оформлює актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.
На суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Надаючи правову оцінку рішенню Головного управління ДПС у Полтавській області № 0034312405 від 03.06.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску,   згідно з яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 4773,75 грн та нараховано пеню у розмірі 3683,40 грн, колегія судів зазначає.
Як вірно було визначено судом першої інстанції, що зміст рішення свідчить, що його прийнято на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за формою згідно з додатком № 12 до Інструкції № 449, рішення прийнято на підставі відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи.
Прийняття податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції із розрахунком відповідної фінансової санкції на підставі даних ІТС, без складання будь-якого акту, передбачене приписами підпункту 2 пункту 2, пунктами 4, 5 розділу VIІ Інструкції № 449, та не суперечить положенням статті 25 Закону № 2464-VI. 
Вказаний висновок також наведений також і у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 по справі №813/4686/16, в якій, зокрема, зазначено: "Посилання суду апеляційної інстанції з цього приводу (а саме, що прийняттю рішення має передувати перевірка та складення акту за її результатами) на пункт сьомий розділу VII вищевказаної Інструкції, яким передбачено, що рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5 та 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу доходів і зборів або його заступник, є недоречним, з огляду на те, що зазначена норма стосується також і прийняття рішень про нарахування пені та застосування штрафів і відносно інших видів порушень, зокрема за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (п. 5), розрахунок штрафної санкції за яке (порушення) здійснюється виключно за даними акта документальної перевірки платника єдиного внеску.
Крім того, вказаний п.7 розділу VII Інструкції №449 передбачає, що рішення приймається не лише за наслідками розгляду акта, а й за наслідками розгляду інших матеріалів про порушення.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме із  розрахунку штрафної санкції до рішення № 0034312405 від 03.06.2021 /а.с. 10, зворотній бік/, відомостей інтегрованої картки щодо сплати єдиного внеску ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем /а.с. 37 - 42/, слідує, що штрафні санкції та пеню нараховано за період з 10.02.2018 по 18.03.2020 у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску.
Колегія суддів зауважує, що визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем ЄСВ на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме зворотного боку облікової картки платника ЄСВ Фізичної особи - підприємця, а також первинних документів щодо нарахування (декларації, розрахунки) та сплати (платіжні доручення) і виключно на підставі встановленого надати оцінку правомірності нарахування контролюючим органом штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно оскаржуваних рішень.".
Судом першої інстанції було встановлено та не спростовано, що під час розрахунку суми штрафу і пені податковим органом враховано платіжні доручення щодо сплати позивачем єдиного внеску, які відображені в інтегрованій картці позивача:
1)          № 5 від 01.09.2018, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 7371,54 грн (проведено банком 03.09.2018) /а.с. 7/;
2)          № 7 від 04.01.2019, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 8234,60 грн (проведено банком 08.01.2019) /а.с. 7, зворот/;
3)          № 14 від 03.05.2019, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 5508,36 грн (проведено банком 06.05.2019) /а.с. 8/; ,
4)          № 27 від 18.03.2020, згідно з яким позивачем сплачено суму єдиного внеску в розмірі 5508,36 грн (проведено банком 18.03.2020) /а.с. 9/.
Разом з цим судом першої інстанції було вірно визначено, що платіжне доручення № 18 від 24.12.2019 (проведено банком 26.12.2019), згідно з яким позивачем здійснено сплату єдиного внеску з призначенням платежу «погашення заборгованості з ЄСВ за 2019 рік» /а.с. 8, зворот/ не враховано ГУ ДПС у Полтавській області під час розрахунку штрафу та пені, оскільки рахунок, на який сплачено єдиний внесок, № UA738999980000037193201021601, призначений для єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності, у зв`язку з чим в інтегрованій картці позивача по відповідному виду єдиного внеску рахується переплата у сумі 2754,18 грн, натомість станом на 24.12.2019 для сплати єдиного соціального внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, діяв рахунок № НОМЕР_2 , що зазначено у додаткових поясненнях відповідача /а.с. 135 - 136/. Із заявою про перерахування помилково сплачених коштів на інший рахунок або повернення коштів позивач до податкового органу не звертався, що ним не заперечується.
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній станом на 24.12.2019) для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.
Пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464-VI у тій же редакції передбачено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Згідно з частиною 13 статті 9 Закону № 2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до вимог Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6 (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів № 417 від 23.07.2021) та Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 липня 2021 року № 417, повернення здійснюється на підставі заяви Платника про повернення коштів (п. 6).
На підставі викладеного вбачається, що позивач, сплативши згідно з платіжним дорученням № 18 від 24.12.2019 єдиний соціальний внесок на рахунок, призначений не для фізичних осіб-підприємців, а для роботодавців, які нараховують внесок на суми заробітної плати та інших виплат, не звернувся із заявою про повернення коштів або перерахування на правильний рахунок, відповідач не мав правових підстав для зарахування коштів в рахунок єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, у зв`язку з чим в інтегрованій картці позивача по відповідному виду єдиного внеску рахується переплата у сумі 2754,18 грн, яка могла бути врахована у разі виникнення у позивача зобов`язання зі сплати єдиного внеску як роботодавця.
Також судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що станом на граничну дату сплати єдиного соціального внеску за 2017 рік (09.02.2018) у сумі 8448 грн за позивачем рахувалася переплата у розмірі 213,4 грн, яка була зарахована у погашення суми єдиного внеску за 2017 рік, у зв`язку з чим заборгованість з єдиного внеску склала 8234,6 грн, яка була частково погашена у сумі 7371,54 грн 03.09.2018 згідно з платіжним дорученням № 5 від 01.09.2018 та частково у сумі 863,08 грн (8234,6 - 7371,54) 03.01.2019 згідно з платіжним дорученням № 6 від 29.12.2018.
За рахунок решти суми, сплаченої 03.01.2019 - 1594,1 грн (2457,18 - 863,08), погашено частково заборгованість зі сплати єдиного внеску за 1 квартал 2018 року з граничним терміном сплати 19.04.2018, яка складала 2457,18 грн.
У зв`язку із сплатою позивачем 08.01.2019 єдиного внеску на суму 8234,6 грн згідно з платіжним дорученням № 7 від 04.01.2019 погашено повністю заборгованість за 1 квартал 2018 року (863,06 грн), а також заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2 квартал з граничним строком сплати 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн, заборгованість зі сплати єдиного внеску за 3 квартал 2018 року з граничним строком сплати 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн. При цьому станом на 08.01.2019 виникла переплата у сумі 2754,18 грн, яка була надалі зарахована у рахунок сплати єдиного внеску за 4 квартал 2018 року.
Недоїмку зі сплати єдиного внеску за 1 квартал 2019 року з граничним строком сплати 19.04.2019 у сумі 2754,18 грн позивачем погашено 06.05.2019 у зв`язку із сплатою єдиного внеску у сумі 5508,36 грн згідно з платіжним дорученням №14 від 03.05.2019. На суму 2754,18 грн виникла переплата з єдиного внеску, яка зарахована у рахунок зменшення зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2 квартал 2019 року.   
Єдиний внесок за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн з граничним строком сплати 19.10.2019, за 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн з граничним строком сплати 19.01.2020 позивачем сплачено лише 18.03.2020 згідно з платіжним дорученням № 27 від 18.03.2020 на суму 5508,36 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що позивачем несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок за 2017 рік, 1, 2, 3 квартали 2018 року, 1, 3, 4 квартали 2019 року, у зв`язку з чим у відповідача виникли правові підстави для застосування штрафних санкцій у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум згідно з частиною 11 статті 25 Закону № 2464-VI та нарахування пені з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Таким чином,  рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 0034312405 від 03.06.2021 про застосування штрафних санкцій  в розмірі 3672,07та нарахування пені в розмірі 3584,26 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є правомірним та скасуванню не підлягає.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.
Разом з цим, пунктом 9-11 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI передбачено, що тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19): зокрема, несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунку штрафної санкції до рішення № 0034312405 від 03.06.2021 /а.с. 10, зворотній бік/ вбачається, що ГУ ДПС у Полтавській області застосовано до позивача штраф за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за 3 та 4 квартали 2019 року у сумі 20 % своєчасно не сплачених сум у загальному розмірі 1101,68 грн (550,84 грн (2754,2 х 20 %) + 550,84 грн (2754,2 х 20 %), проте фактично порушення у вигляді несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) сум єдиного внеску за 3 та 4 квартали 2019 року вчинено позивачем 18.03.2020, коли сплачено єдиний внесок на суму 5508,36 грн згідно з платіжним дорученням № 27 від 18.03.2020, оскільки базою нарахування пені і застосування штрафу є саме недоїмка з ЄСВ, а підставою реалізації перелічених мір юридичної відповідальності - момент скоєння особою діяння з оплати ЄСВ поза межами визначеного законом строку.
На підставі викладеного колегія судів робить висновок, що оскільки  вказане порушення допущено позивачем у період з 1 березня 2020 року під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), застосування штрафних санкцій за відповідне порушення є безпідставним. Крім того, суд враховує, із розрахунку штрафної санкції до рішення № 0034312405 від 03.06.2021 слідує, що податковим органом нараховано пеню за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 включно, що суперечить вимогам пункту 9-11 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.
Так, як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що відповідно до розрахунку штрафної санкції за період з 21.01.2020 по 18.03.2020 ГУ ДПС у Полтавській області нараховано пеню у сумі 159,74 грн (2754,2 грн х 58 днів х 0,1 %), за період з 22.10.2019 по 18.03.2020 - 410,37 грн (2754,2 грн х149днів х 0,1 %).
Тобто зважаючи на те, що нарахування пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 (18 днів) є неправомірним, суд приходить до висновку, що загальний розмір пені, безпідставно визначеної відповідачем, складає 99,14 грн (2754,2 х 18 х 0,1 % (за період з 21.01.2020 по 18.03.2020) + 2754, 2 х18 х 0,1 % (за період з 22.10.2019 по 18.03.2020).
На підставі вищевикладеного колегія судів робить висновок, що рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 0034312405 від 03.06.2021 про застосування штрафних санкцій  та нарахування пені  за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску не ґрунтується на вимогах законодавства в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1101,68 грн та пені за період з 01.03.2020 по 18.03.2020 в сумі 99,14 грн, а тому в цій частині підлягає скасуванню.
Щодо оскаржуваної вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу № Ф-10287-13 від 13.07.2021 /а.с. 16/, якою повідомлено, що станом на 30.06.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, яку необхідно сплатити, складає 12 613,39 грн, у тому числі недоїмка - 4 156,24 грн, штрафи - 4773,75 грн, пеня - 3683,40 грн, колегія судів зазначає.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей інтегрованої картки щодо сплати єдиного внеску ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем /а.с. 37 - 42/, недоїмка, що зазначена у вимозі недоїмка у сумі 4 156,24 грн включає недоїмку за 1 квартал 2020 року (січень, лютий 2020 року) у сумі 2078,12 грн (4723 грн (сума мінімальної заробітної плати) х 22 % х2); за 2 квартал 2020 року (червень 2020 року) у сумі 1039,06 грн; за 3 квартал 2020 року (липень 2020 року) у сумі 1039,06 грн.
Тобто податковим органом єдиний внесок фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за березень, квітень, травень 2020 року не нараховувався.
Доказів сплати ЄСВ позивачем за  1 - 3 квартали 2020 року у сумі 4156,24 грн станом на 30.06.2021 не надано, судом під час розгляду справи не встановлено.
Таким чином, вимога контролюючого органу в частині виставлення позивачеві недоїмки з єдиного внеску за січень, лютий, червень 2020 року у сумі 3117,18 грн (1039,06 х3) є правомірною та скасуванню не підлягає.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, що з 10.07.2020 позивач набув статусу пенсіонера за віком, тому зважаючи на положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI, з 10.07.2020 звільнений від сплати за себе єдиного внеску як фізична особа-підприємець.
Суд наголошує, що частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VІ (у редакції з урахуванням змін, внесених Законом № 592-IX від 13.05.2020) визначено, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, як фізичні особи-підприємці (пункт 4 частини 1 статті 4), так і особи, які провадять незалежну професійну діяльність (пункт 5 частини 1 статті 4), звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком.
На підставі вищевикладеного колегія судів зазначає, що нарахування позивачеві недоїмки із єдиного внеску за липень 2020 року у сумі 1039,06 грн, з огляду на відсутність доказів добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є необгрунтованим, а тому оскаржувана вимога в частині нарахування недоїмки із єдиного внеску за липень 2020 року у сумі 1039,06 грн.  штрафу у сумі 1101,68 грн та пені - 99,14 грн. підлягає скасуванню.
Частиною 2статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів"встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно достатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційних скаргах  доводи правильність висновків суду не спростовують
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області як відокремлений підрозділ ДПС України- залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 по справі № 440/10612/21 залишити без змін.    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  22.05.2023 року