ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/12704/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року у справі №280/12704/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області,  Державної судової адміністрації України  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, відповідно до якого просив:
визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо перерахунку та виплати судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період з       25 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року включно, виходячи з розміру посадового окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2019 року, з врахуванням виплачених сум;
зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити перерахунок і виплату недоплаченої суддівської винагороди судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 25 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року включно, виходячи з розміру окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на    01 січня 2019 року в сумі 161 714 грн., з врахуванням раніше виплачених сум і з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;
допустити до негайного виконання рішення рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;
зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позову було зазначено, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 530/ко-19 від 24 червня 2019 року позивача визнано таким, що відповідає займаній посаді. Вказане рішення мало набути чинності з дня ухвалення такого рішення за умови його підтримки не менше 11 членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів на пленарному засіданні. У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року повноваження діючого складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинилися. 20 червня 2020 року набули чинності положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX, прикінцевими положеннями якого установлено, що Вища рада правосуддя у період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалює без рекомендації чи подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності цим Законом колегією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді. На виконання положень вказаного Закону, 11 лютого 2021 року Вища рада правосуддя прийняла рішення № 324/0/15-21 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області». Указом Президента України «Про призначення суддів» від 01 грудня 2021 року № 612/2021 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області. Позивач зазначає, що на теперішній час процедура кваліфікаційного оцінювання щодо нього завершена і він вважається таким, що пройшов кваліфікаційне оцінювання з дня ухвалення рішення Вищою кваліфікаційною комісією суддів № 530/ко-19, а саме, - з 24 червня 2019 року. Посилаючись на п. 22 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач вважає, що з 25 червня 2019 року він мав право на отримання суддівської винагороди у розмірі посадового окладу 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року (48 025,00 грн.). Натомість, згідно розрахункових листів суддівська винагорода ОСОБА_1 за червень – грудень 2019 року нараховувалась та виплачувалась у розмірі посадового окладу, що відповідає 15 прожитковим мінімумам для працездатних осіб (28 815,00 грн.), що не узгоджується з вищеприведеним нормативно-правовим актом.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року Державну судову адміністрацію України залучено у якості співвідповідача.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Мотивуючи відповідні висновки, суд першої інстанції послався  на положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX, який набрав чинності 20 червня 2020 року, а відповідно, питання щодо відрядження суддів та інші стосовно забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України даним нормативно-правовим актом регулюються виключно з 20 червня 2020 року, оскільки безпосередньо цим Законом зворотної сили відповідним нормам не надано.  
Суд також врахував, що призначення ОСОБА_1 на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від       04 червня 2020 року № 679-IX не свідчить про набрання рішенням Вищої кваліфікаційної комісії України від 24 червня 2019 року № 530/ко-19 щодо позивача законної сили 24 червня 2019 року, оскільки доказів на підтвердження того, що це рішення було підтримано 11 членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України позивач суду не надав. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для проведення перерахунку суддівської винагороди судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 у період з 25 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року включно, виходячи з розміру посадового окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено станом на 01 січня 2019 року.
В апеляційній скарзі на рішення суду позивач зазначає, що оскільки Вищою Радою правосуддя було прийняте рішення від 11.02.2021 № 324/0/15-21 про внесення Президенту України подання про призначення позивача на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області, то вважає, що процедура кваліфікаційного оцінювання відносно нього завершена і він вважається таким, що пройшов кваліфікаційне оцінювання з дня ухвалення рішення ВККСУ №530/ко-19 від 24.06.2019. Отже, позивач вважає, що відповідно до п.22 Прикінцевих і перехідних положень Закону «Про судоустрій і статус суддів» він має право на тримання суддівської винагороди у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 25.06.2019. Доводи суду стосовно того, що рішення ВККСУ не набуло чинності, позивач вважає неспроможними, оскільки це пов`язано лише з тим, що ВККСУ припинило діяльність та не відновило свою роботу, що не може негативним чином впливати на майнові права позивача. Вважає, що пп.3 п. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус судів» в редакції станом на 20.06.2020, згідно якого Вища рада правосуддя у період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалює без рекомендації чи подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, якщо до набрання чинності цим Законом колегією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді, дає підстави вважати завершеною щодо нього процедуру оцінювання та визнання його таким, що відповідає займаній посаді судді. Доводи своєї апеляційної скарги позивач також обґрунтував посиланням на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 по справі №580/3606/21, що набрало законної сили, в якій, за аналогічніх обставин, позовні вимоги були задоволені.
ТУ ДСА України в Запорізькій області подані заперечення на апеляційну скаргу, згідно  яких відповідач просив залишити без змін рішення суду першої інстанції та відмовити позивачеві у задоволенні апеляційної скарги. В обгрунтування своїх доводив відповідач звернув увагу, що згідно рішення ВККСУ від 24.06.2019 № 530/ко-19 щодо судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 ГРД 17.06.2019 надано ВККСУ висновок про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики. За результатами співбесіди з суддею колегія ВККСУ дійшла висновку про те, що його пояснення та надані відомості спростовують доводи ГРД, водночас, в резолютивній частині  рішення ВККСУ зазначено, що висновок про визнання судді таким, що відповідає займаній посаді, набирає чинності у відповідності до пп.4.10.8 п.4.10 розділу IV Регламенту ВККСУ, затвердженого рішенням комісії від 13.10.2016 №81/зп-16. Доказів про набрання чинності рішенням ВККСУ від 24.06.2019 № 530/ко-19 не надано та позивачем не заперечується той факт, що рішення Комісією у пленарному складі про підтримку рішення Комісії не приймалось через відсутність складу ВККСУ. З огляду на викладене, відповідач вважає безпідставними твердження позивача про набрання чинності рішенням ВККСУ від 24.06.2019№ 530/ко-19. Посилаючись на п.22, п.23 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідач зазначає, що до проходження кваліфікаційного оцінювання та до змін у законодавстві з огляду на п.2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про внесення змін до Закону Україні «Про судоустрій і статус суддів», позивач у період 25.06-31.12.2019 правомірно отримував суддівську винагороду у розмірі, визначеному відповідно до положень Закону «Про судоустрій і статус суддів» в редакції № 2453-VI від 07.07.2010.
Судом апеляційної інстанції дану справу розглянуто у письмовому провадженні в порядку, визначеному ст. 311 КАС України.
Дослідивши обставини справи та підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними з огляду на таке.
Обставини даної справи, як правильно встановив суд першої інстанції, свідчать про те, що позивач з 09.07.2013 по 27.06.2018 працював на посаді судді Михайлівського районного суду Запорізької області, на яку був призначений Указом Президента України «Про призначення суддів» від 27 червня 2013 року № 352/2013 строком на 5 років.
Наказом виконуючого обов`язки голови Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2018 року № 78 ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу, як такому, що має стаж роботи, станом на 04 грудня 2018 року більше 5 років (8 років 4 місяці 26 днів).
Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01 лютого 2018 року       № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 . 
Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 24 червня 2019 року    № 530/ко-19 суддю Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 визнано таким, що відповідає займаній посаді.
Вказане рішення Вищої кваліфікаційної комісії України містить інформацію щодо надання 17 червня 2019 року Громадською радою доброчесності до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України висновку про невідповідність судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який 24 червня 2019 року був залишений Комісією без розгляду.
Також, рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 24 червня 2019 року № 530/ко-19 містить інформацію щодо порядку набрання вказаним рішенням законної сили у відповідності до підпункту 4.10.8. пункту 4.10. розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Водночас, Комісією у пленарному складі ВККСУ рішення про підтримку рішення Комісії, ухваленого у складі колегії про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не приймалось, отже, рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 24 червня 2019 року № 530/ко-19 не набрало законної сили.
У зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX, а також припиненням повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішенням Вищої ради правосуддя від 11 лютого 2021 року № 324/0/15-21 Президентові України внесено подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області.
Указом Президента України від 01 грудня 2021 року № 612/2021 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області.
Позивач не погоджується з діями ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо нарахування йому в періоді з 25 червня по 31 грудня 2019 суддівської винагороди у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто відповідно до положень Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, вважаючи, що його суддівська винагорода у зазначеному періоді має відповідати 25 прожитковим мінімумам для працездатних осіб у відповідності до ч.2 ст.135 Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016. Отже, спірним в даному випадку є питання правомірності застосування положень Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 під час визначення розміру суддівської винагороди за обставин, передбачених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від 04 червня 2020 року № 679-IX.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує, що у періоді виникнення між сторонами спірних правовідносин  набрав чинності Закон Україні «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016, яким, зокрема, регулюються і питання забезпечення суддів.
Так, даним нормативно-правовим актом, зокрема ст.135, встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.   
Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 передбачено, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів"   (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) втратив чинність з дня набрання чинності Законом № 1402-VIII від 02.06.2016, крім положень, зазначених у   пунктах 7,   23,   25,   36   цього розділу.
У п.17  розділу ХІІ встановлено, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності   Законом України   "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом. (п.20 розділу ХІІ)
Право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. (п.22 розділу ХІІ)
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень   Закону України   "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). (п.23 розділу ХІІ далі в редакції Закону №263-ІХ, чинній на час існування спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Частиною 1 статті 83 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 передбачено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Відповідно до частини 1 статті 87 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.
Згідно частини 1 статті 88 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016 Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.
Аналогічного змісту процедури, відповідно, містяться у Регламенті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженому Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16.
Зокрема, у п. 4.10. Регламенту передбачено, що за результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді або про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
У разі ухвалення Комісією у пленарному складі рішення про підтримку рішення Комісії, ухваленого у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону, обставини, викладені у висновку, не підлягають повторному розгляду під час наступних процедур кваліфікаційного оцінювання відповідного судді (кандидата на посаду судді). (пп. 4.10.7, 4.10.8 п. 4.10 Регламенту)
Відповідно до пункту 4.10.5. Регламенту за результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
У разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону.
Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону або у разі надходження до Комісії рішення Громадської ради доброчесності про скасування відповідного висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі. У разі надання Громадською радою доброчесності до Комісії рішення про скасування висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі питання щодо набрання чинності рішенням про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді розглядається Комісією відповідно до абзацу першого підпункту 4.13.3 пункту 4.13 цього Регламенту.
З урахуванням положень пункту 4.10.5 Регламенту рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня його ухвалення виключно у разі підтримання вказаного рішення не менше ніж одинадцятьма членами Комісії або у разі надходження до Комісії рішення Громадської ради доброчесності про скасування відповідного висновку до моменту його розгляду Комісією у пленарному складі.
Відповідно до підпункту 4.10.6 пункту 4.10 Регламенту на засіданні Комісії у пленарному складі з підстави, визначеної абзацом другим частини першої статті 88 Закону, розгляду підлягають рішення Комісії, ухвалені у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, висновок та пояснення судді (кандидата на посаду судді), обставини, документи та матеріали, які були предметом розгляду під час співбесіди.
Підпунктом 4.10.8. пункту 4.10. розділу IV Регламенту передбачено, що у разі ухвалення Комісією у пленарному складі рішення про підтримку рішення Комісії, ухваленого у складі колегії про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону, обставини, викладені у висновку, не підлягають повторному розгляду під час наступних процедур кваліфікаційного оцінювання відповідного судді (кандидата на посаду судді).
У випадку, встановленому   абзацом другим   частини першої статті 88 Закону, проводиться голосування із зазначенням його результатів у рішенні Комісії. (п. 4.12.3 Регламенту)
Розгляд справи у Комісії закінчується ухваленням рішення. Рішення Комісії у пленарному складі ухвалюється більшістю від установленого   Законом   складу Комісії. (п.п.4.13.2.-4.13.3. Регламенту)
Аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 24 червня 2019 року № 530/ко-19 не набрало чинності та процедура кваліфікаційного оцінювання щодо позивача не завершена, оскільки через відсутність установленого   Законом пленарного складу Комісії рішення про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не було підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII.  
Призначення позивача на посаду судді Михайлівського районного суду Запорізької області Указом Призедента України від 01.12.2021 №612/2021 відбулось виключно на підставі
Закону       України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо відрядження суддів та врегулювання інших питань забезпечення функціонування системи правосуддя в період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» від   04 червня 2020 року № 679-IX, проте така обставина не доводить факту  проходження позивачем кваліфікаційного оцінювання.
Згідно пунту 2 Розділу ІІ Закону України Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року № 193-IX з дня набрання чинності цим Законом повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припиняються, а керівник секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України призначається за результатами конкурсу з урахуванням вимог закону.
Закон України № 193-IX набрав чинності 07 листопада 2019 року.
З урахуванням положень Закону № 193-IX повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились з 07 листопада 2019 року.
20 червня 2020 року набрав чинності Закон № 679-IX від       04 червня 2020 року. 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Закону № 679-IX Вища рада правосуддя ухвалює без рекомендації чи подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено, у період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, якщо до набрання чинності цим Законом колегією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було визнано суддю таким, що відповідає займаній посаді.
З вищевикладеного вбачається, що з 20 червня 2020 року Вища рада правосуддя набула права ухвалювати рішення про внесення Президенту України подання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено без рекомендації чи подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. 
Прикінцеві та перехідні положення Закону № 679-IX не передбачають ретроактивність даного номативно-правового акту, а відповідно положення Закону розповсюджуються на відносини, що виникли після набрання цим Законом чинності, тобто після 20 червня 2020 року.
Абзацом 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Також колегією суддів враховується, що будь-які особливості регулювання питань забезпечення суддів Законом № 679-IX не передбачені. Отже, положення цього Закону враховуються лише як підстава для вирішення питання про призначення на посаду судді, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням строку, без рекомендації чи подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у період відсутності повноважного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, проте жодним чином не стосуються питань визначення розміру суддівської винагороді у періоді, що існував до набрання цим Законом чинності.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку що в спірному періоді відповідачем правомірно була нарахована суддівська винагорода позивачеві у розмірі, що відповідає п.23 розділу ХІІ Закону № 1402-VIII.
Доводам позивача стосовно того, що його кваліфікаційне оцінювання завершено та рішенням ВККСУ підтверджено здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному суді, колегія суддів вище надала правову оцінку щодо їх безпідставності.
Що стосується посилань позивача на рішення суду у справи № 580/3606/21, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. При виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує лише висновки, викладені в постановах Верховного Суду відповідно до ч.5 ст.242 КАС України. Таким чином наведені обґрунтування апелянта є безпідставними.  
В той же час колегія суддів звертає увагу, що у рішенні КСУ від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності  Конституції України (конституційності) положень ч.3, ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VІІІ Конституційний Суд звернув увагу на те, що питання отримання суддю винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453 у редакції Закону №192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402. Отже, згідно п.1 резолютивної частини даного рішення Конституційним Судом визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453- VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VІІІ. Конституційний Суд вирішив, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року – 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року – 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року – 15 мінімальних заробітних плат».
Підсумовуючи вищенаведене, а також враховуючи той факт, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 24 червня 2019 року № 530/ко-19 щодо позивача не набрало законної сили, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо правомірності відмови територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області у проведенні перерахунку суддівської винагороди судді Михайлівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 у період з 25 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року включно, виходячи з розміру посадового окладу судді на рівні 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено станом на    01 січня 2019 року.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, встановлені судом обставини відповідають фактичним та їм надана правильна юридична оцінка. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Зважаючи на приписи ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року у справі №280/12704/21 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 – 329 КАС України

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко