Єдиний унікальний номер справи 753/9961/22
Провадження №22-ц/824/192/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року                                                                                                   місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 10.11.2022 року про виправлення помилки у процесуальному документі,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця. 
В обґрунтування скарги зазначила, що в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен банк Аваль» 732 634,29 грн. реалізоване арештоване нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронних торгів в системі СЕТАМ лотом № 496049, Протокол проведення електронних торгів № 558487. Відповідно до інформації, яка міститься в протоколі № 558487, проведення електронних торгів сформовано автоматично 01.11.2021, місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 переможець торгів ОСОБА_2 10.11.2021 року приватним виконавцем складено Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, який містить інформацію щодо реалізованого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Вищевказаний Акт міститься в матеріалах виконавчого провадження та в Автоматизованій системі виконавчого провадження. 15.11.2021 року приватний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Виправлення помилки (описки) не передбачає створення ще одного процесуального документу, постанова про виправлення помилки має йти поруч з таким документом, саме тому вважає, що на підставі постанови від 10.11.2022 року приватний виконавець склала ще один Акт від 10.11.2021 року про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, який містить інформацію щодо арештованого майна, яке вже знаходиться по АДРЕСА_3 , як це було зазначено спочатку), який став підставою для державної реєстрації права власності на квартиру за переможцем торгів. 22.08.2022 в Автоматизованій системі виконавчого провадження у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 в розділі «Інші документи» з`явилася копія постанови від 10.11.2022 про виправлення помилки у процесуальному документі, в якій внесено виправлення до документу - Акт про реалізацію предмета іпотеки від 10.11.2021, а саме в абзацах 3,4,5 Акту виправлено адресу квартири, яку було реалізовано на електронних торгах. 
Скаржник посилається на те, що Порядком реалізації арештованого майна не передбачено здійснення виконавцем виправлень в Акті про проведений електронний аукціон, який виготовляється за допомогою АСВП, а також не передбачено видання акту щодо нерухомого майна із зазначенням іншої адреси ніж та, яка зазначена у протоколі проведення електронних торгів.
У зв`язку з вищевикладеним скаржник просила суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни від 10.11.20222 року про виправлення помилки у процесуальному документі, прийняту в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні  скарги. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, 14.10.2022 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд ухвалу суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення скарги.
21.12.2022 року до Київського апеляційного суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. надійшла заява про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу.
21.12.2022 року до Київського апеляційного суду від АТ «Райффайзен Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
09.02.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від АТ «Райффайзен Банк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку.
В судове засідання 06.04.2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. не з`явилась, про розгляд справи належним чином повідомлялась, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надала.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:
В ході розгляду справи судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. перебував виконавчий лист № 2-3173/12, виданий 16.04.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 729 811,29 грн.
Виконавче провадження за № НОМЕР_1 було відкрите 15.07.2021 року.
29.09.2021 року приватним виконавцем на адресу ДП «Сетам» було направлено заявку на реалізацію арештованого майна: однокімнатної квартири, загальною площею 31,80 кв.м., жилою площею 14.40 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Скаржник зазначає, що із заявки на реалізацію арештованого майна вбачається, що  приватний виконавець зазначила невірну адресу нерухомого майна, вказавши, що воно знаходиться на АДРЕСА_3 , а не на однойменному проспекті.
01.10.2021 року на Веб-сайті ДП «Сетам» було опубліковано оголошення щодо продажу предмету іпотеки, із зазначенням адреси: АДРЕСА_2 .
01.11.2021 року в рамках виконавчого провадження реалізовано арештоване нерухоме майно: шляхом проведення електронних торгів в системі Сетам лотом № 496049, Протоколом № 558487 проведення електронних торгів.
Відповідно до інформації, яка міститься в протоколі № 558487 проведення електронних торгів від 01.11.2021, місцезнаходження майна зазначено: АДРЕСА_2 . Переможець ОСОБА_2 
10.11.2021 року приватним виконавцем складено Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (номер лота 496049) однокімнатної квартири, загальною площею 31,80 кв.м., жилою площею 14,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
15.11.2021 року приватний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.
Приватним виконавцем винесено постанову від 10.11.2022 про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-3173/12 від 16.04.2019 року, в якій зазначено, що при реєстрації Акту про реалізацію предметі іпотеки було допущено помилку, а тому, керуючись статтею 74 Закону України Про виконавче провадження», внесено виправлення до документу «Акт про реалізацію предмета іпотеки» від 10.11.2021, та виправлено 3,4,5 абзаци Акту в частині місцезнаходження майна: замість АДРЕСА_2 , виправлено на АДРЕСА_2 .
 
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Згідно із ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до абз.3 ч.3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
 
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції основною підставою для відмови у задоволенні скарги вказував те, що відповідно до ст. 4 ЦПК України підставою для отримання особою судового захисту є встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів. В даній справі, звертаючись до суду із вищевказаною скаргою, скаржником не було доведено, а судом не встановлено, що покладені в основу скарги обставини дійсно порушують права боржника та підставою для скасування вказаної постанови.
Суд зазначав, що всі порушення, про які зазначає скаржник, носять формальний характер та не є беззаперечно протиправними, не можуть фактично спричинити якісь негативні наслідки та порушити законні права або інтереси сторін. Колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погоджується із таким твердженням суду. 
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
В своїй апеляційній скарзі апелянт черговий раз зазначила, що незаконність дій приватного виконавця та порушення такими діями її прав передбачена законом, який регулює спірні правовідносини. В той же час апелянт так і не змогла пояснити, в чому саме полягає порушення її прав в даному випадку, оскільки жодним чином вказана обставина не змінює ні прав, ні обов`язків скаржника. 
Як підтвердив представник апелянта в судовому засіданні, у скаржника була наявна лише одна арештована квартира, відтак зазначення в її адресі  АДРЕСА_3 не призвело до продажу іншого ніж це мав бути об`єкту. Більш того, відповідно до відкритих джерел в м. Києві взагалі відсутня вулиця Петра Григоренка, єдиною адресою з такою власною назвою є саме проспект Петра Григоренка.
Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько