РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/4678/23
Провадження № 22-ц/4815/530/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді доповідача – Шимківа С.С.,
суддів: –   Боймиструка С.В., Майданіка В.В.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – АТ КБ "ПриватБанк"

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кхатер Фаді Еліас на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2023 року (постановлено у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

       в с т а н о в и в :

16 березня 2023 року представником ОСОБА_1 адвокатом Кхатером Ф.Е. подано до Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій він просив стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 79868,66 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а також судові витрати.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без руху.
Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 1073 грн 60 коп. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Не погоджуючись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Кхатер Фаді Еліас оскаржив її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим, з огляду на імперативно встановлені законом пільги щодо сплати судового збору, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) позивач звільнений від сплати судового збору.
Суд першої інстанції, в обґрунтуванні ухвали про залишення позовної заяви без руху послався на застарілу практику Верховного суду (від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 та проігнорував новий правовий висновок Верховного суду, який викладений у постанові від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про залишення позову без руху з підстави несплати судового збору, є помилковим.
Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
12 квітня 2023 року АТ КБ "ПриватБанк" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваної ухвали.
Вказує, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.
Таке регулювання цивільних процесуальних відносин повністю відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що неможливість реалізувати право апеляційного оскарження через сплату судового збору може вважатись перепоною доступу до правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польші" ("Kreuz v. Poland", § 59).
Тому, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Кхатер Фаді Еліас на ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху прийнята апеляційним судом до розгляду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, у зв`язку з несплатою судового збору, керувався правовою позицією, сформульованою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
У зазначеній постанові викладені правові висновки про те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, так як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу, який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 сформулювала правовий висновок про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
Тобто, у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.
Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.
Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, а тому пільги, передбачені пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", поширюються на вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Таким чином, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з такими вимогами, а висновок про повернення позовної заяви з підстав несплати судового збору, не може вважатися законним та обґрунтованим.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, порушив норми процесуального права стосовно звільнення вказаної категорії позивачів від сплати судового збору, ухвала про залишення позову без руху від 20 березня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України , Рівненський апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кхатер Фаді Еліас задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2023 року скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                  Шимків С.С.

Судді:                 Боймиструк С.В.

               Майданік В.В.