УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2023 року
м. Київ
справа № 131/1170/22
провадження № 51-2228ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області 
від 14 лютого 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 
2023 року в кримінальному провадженні № 12022020090000287 щодо 
ОСОБА_4 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 07 вересня 2021 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК 
до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, 
яке ухвалою цього ж суду змінено на громадські роботи на строк 50 годин,  
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1
ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року за ч. 1 ст. 125 КК з урахуванням ухвали Іллінецького районного суду Вінницької області щодо заміни покарання від 18 квітня 2022 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 днів. 
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він 14 вересня 
2022 року близько 21:00, перебуваючи в приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин розпочав сварку із своїм сином ОСОБА_6 , 2004 року народження, яка переросла у бійку, під час якої кухонним ножем, який взяв зі столу, що знаходився поруч в кімнаті, та прикладаючи значну фізичну силу завдав останньому двох ударів у живіт та грудну клітку, спричинивши потерпілому легкі та тяжкі тілесні ушкодження.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 24 березня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 залишив 
без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнив, вказаний вирок суду 
від 14 лютого 2023 щодо ОСОБА_4 змінив в частині визначення початку строку покарання. Постановив зазначити у вироку, що початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання даним вироком законної сили. В решті вирок залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суди під час призначення ОСОБА_4 покарання не в повній мірі врахували того, що ОСОБА_4 щиро розкаявся 
у вчиненому, вину визнав повністю, сприяв у розкритті вчиненого, жалкує про скоєне, просив вибачення у сина, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку. Зважаючи 
на наведене, на переконання захисника, існували усі підстави для застосування 
до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, чого суди безпідставно не зробили. Крім того, захисник наголошує, що суд апеляційної інстанції, залишивши його апеляційну скаргу без задоволення, допустив порушення приписів ст. 419 КПК, оскільки не виклав 
в ухвалі належних мотивів, з яких виходив при спростуванні доводів його апеляційної скарги в частині незаконності вироку місцевого суду щодо можливості призначення остаточного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення 
у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи сторони захисту щодо істотних порушень процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначення ОСОБА_4 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і 
не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
За правилами ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення проти здоров`я особи, однак на шлях виправлення не став та, 
не відбувши призначене покарання, вчинив тяжкий злочин, має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до скоєного, а саме наявність щирого каяття 
у вчиненому, що визнав пом`якшуючою покарання обставиною, та обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування ним призначеного покарання.
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 
за апеляційними скаргами, в тому числі його захисника - адвоката ОСОБА_5 , доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок в частині призначення покарання з реальним його відбуванням без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення, в тому числі і щодо не врахування судом пом`якшуючої покарання обставини - сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
При цьому зважив апеляційний суд і на думку потерпілого, який в своїй заяві зазначив, що немає претензій до обвинуваченого, однак у вирішені питання про міру покарання поклався на розсуд суду.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень внаслідок істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість. 
В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_4 покарання та необхідності застосування до нього положень ст. 75 КК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.   
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                            ОСОБА_3