Справа № 145/2010/21
Провадження № 22-ц/801/562/2023
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вальчук В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2023 року	Справа № 145/2010/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О., 
за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., Ткачук Т.М. та її представника – адвоката Арустамян А.Е., Пироги С.С., представника ОСОБА_1 - адвоката Оверковського К.В., розглянувши апеляційні скарги представника  ОСОБА_2  – адвоката Арустамян Анаїт Едвардівни та  ОСОБА_3  на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2023 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_3 про витребування майна,
в с т а н о в и в:
В грудні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_2 , АТ «Кредобанк», третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_3 про витребування майна, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником легкового автомобіля марки КІА, модель СЕЕ'D, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1582 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі  НОМЕР_2  на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого Сервісним центром МВС 0541 від 07.03.2017 року.
В зв`язку із частковим невиконанням нею зобов`язань по кредитному договору №6876/2017 від 09.03.2017 року укладеному між нею та АТ «Кредобанк» було вчинено виконавчий напис на вищевказаний автомобіль. 
28.02.2019 року у м. Львів, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №509, яким запропонувала стягувачу АТ «Кредобанк» стягнути заборгованість, що виникла по договору кредиту №6876/2017 від 09.03.2017 року з майна ОСОБА_1 , а саме легковий автомобіль марки КІА, модель СЕЕ'D, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1582 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі  НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 07.03.2017 року.
В написі зазначив, що за рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу пропонує задовольнити вимоги АТ «Кредобанк», станом на 25.02.2019 року за період з 01.04.2018 року по 25.02.2019 року у розмірі: 331 356,91 грн - неповернута сума кредиту; 62 079,72 грн - проценти; 21 593,73 грн - пеня за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року; 2 000 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Всього сума складає 417 030,36 грн.
Вищевказаний виконавчий напис було подано на виконання до Немирівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, де було відкрито виконавче провадження №58950228, дата відкриття від 23.04.2019 року.
Пізніше, її автомобіль було незаконно вилучено працівниками ДВС без її відому та без її участі. Вона навіть спочатку думала, що в неї вкрали автомобіль. Пізніше її повідомили телефоном, що автомобіль вилучено ДВС.
Під час проведення виконавчого провадження вищевказаний автомобіль було реалізовано.
Після того, як вона дізналась про вилучення її автомобіля ДВС, вона звернулась з позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса, таким що не підлягає виконанню.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.11.2021 року в справі №930/827/20, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року скасовано. Позов задоволено. Визнано виконавчий напис від 28 лютого 2019 року, зареєстрований за № 509, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Наталією Степанівною, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, її автомобіль був відчужений поза її волею, без її відому, вона бажає його повернути, для неї він дорогий і цінний, так як вона сплатила за нього значні кошти, при чому не тільки за отримані в кредит, а й за свої власні кошти (авансовий внесок 20% від вартості автомобіля).
Згідно відомостей з реєстру автотранспорту вбачається, що новим власником її автомобіля є ОСОБА_2 , ІНН НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей з сайту СЕТАМ  вищевказаний легковий автомобіль було відчужено за 276 168,00 грн, а тому дану суму взято як вартість майна.
Просить витребувати  у  ОСОБА_2 та передати на користь ОСОБА_1 легковий автомобіль марки КIА, модель СЕЕ'D, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1582 см.куб., номер шасі НОМЕР_2 та стягнути судові витрати.
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2023 року позов задоволено.
 Витребувано у ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) та передано на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) легковий автомобіль марки КIА, модель СЕЕ'D, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1582 см.куб., номер шасі НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 2 761 (дві тисячі сімсот шістдесят одну) гривню 68 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник  ОСОБА_2  – адвокат Арустамян А.Е. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Також не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_3  подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  ОСОБА_1 – адвокат Оверковський К.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 була власником легкового автомобіля марки КІА, модель СЕЕ'D, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1582 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі  НОМЕР_2  на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого Сервісним центром МВС 0541 від 07.03.2017 року (т.1 а.с. 10).
28.02.2019 року у м. Львів, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №509, яким запропонувала стягувачу АТ «Кредобанк» стягнути заборгованість, що виникла по договору кредиту №6876/2017 від 09.03.2017 року з майна ОСОБА_1 , а саме легковий автомобіль марки КІА, модель СЕЕ'D, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1582 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі  НОМЕР_2 , належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 07.03.2017 року (т.1 а.с. 9)
У виконавчому написі зазначено, що за рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу пропонує задовольнити вимоги АТ «Кредобанк», станом на 25.02.2019 року за період з 01.04.2018 року по 25.02.2019 року у розмірі: 331 356,91 грн - неповернута сума кредиту; 62079,72 грн - проценти; 21 593,73 грн - пеня за період з 01.03.2018 року по 25.02.2019 року; 2 000 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Всього сума складає 417 030,36 грн.
01.07.2019 року Немирівський ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області направив ДП "Сетам" документи із заявкою на реалізацію арештованого майна по ВП № 58950228 на вище вказаний автомобіль для перевірки та послідуючого конкурсу (т.1 а.с. 88).
Переможцем електронних торгів, на які ПП "Сетам" було виставлено спірний автомобіль - став ОСОБА_3 (т.1 а.с. 90-91).
ОСОБА_3 продав спірний автомобіль ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу 0742/2021/2739582 від 14.08.2021 року (т.1 а.с. 114).
Даний автомобіль 14.08.2021 року було зареєстровано за ОСОБА_2 , що стверджується реєстраційною карткою ТЗ (т.1 а.с. 150).
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.11.2021 року в справі №930/827/20, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 липня 2021 року скасовано. Позов задоволено. Визнано виконавчий напис від 28 лютого 2019 року, зареєстрований за № 509, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Наталією Степанівною, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про судові витрати. (а.с. 3-8).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача та був реалізований на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Черних Н.С. 28.02.2019 року 509, який згідно постанови Вінницького апеляційного суду від 24.11.2021 року, справа № 930/827/20 визнано таким, що не підлягає виконанню, тому у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза її волею.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).
Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння.
Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Виходячи з положень зазначених статей, власник майна має право витребувати майно з чужого незаконного володіння.
Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі провадження № 6-2407цс15).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц наведено висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Таким чином, право на витребування майна  з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й має бути доведено в суді.
Разом з тим частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна  від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень.
У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 Верховний Суд дійшов висновку, відповідно до якого, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна  в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц, від 23 грудня 2020 року у справі
№ 639/7253/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 295/3225/17.
Із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль був реалізований на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Черних Н.С. 28.02.2019 року №509.
Переможцем електронних торгів, на які ПП "Сетам" було виставлено спірний автомобіль, став ОСОБА_3 . 
В подальшому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 0742/2021/2739582 від 14.08.2021 року продав спірний автомобіль ОСОБА_2 
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною вимогою про витребування майна в особи, яка придбала його в особи, що в свою чергу придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, при цьому не заявила вимогу про визнання торгів недійсними, що є неефективним способом захисту її прав та законних інтересів.
Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити.
Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційні скарги представника  ОСОБА_2  – адвоката Арустамян Анаїт Едвардівни та  ОСОБА_3  підлягають задоволенню, судові витрати, понесені ними за подання апеляційних скарг, підлягають стягненню з позивача.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника  ОСОБА_2  – адвоката Арустамян Анаїт Едвардівни та  ОСОБА_3  задовольнити.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_3  про витребування майна відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  судовий збір за подання нею апеляційної скарги в розмірі 3314,02 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3  судовий збір за подання ним апеляційної скарги в розмірі по 4142,52 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               Т.О. Денишенко