ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 694/739/21		
Провадження № 22-ц/821/617/23		
категорія: на ухвалу   	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,
секретаря – Мунтян К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року про відстрочення виконання судового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: служба у справах дітей Звенигородської РДА, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та визначення порядку спілкування батька з дитиною, у складі головуючої судді Сакун Д. І., повний текст ухвали складено 16 березня 2023 року,  

в с т а н о в и в :

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 позов задоволено повністю.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановлено такий спосіб спілкування та участі у вихованні між батьком та сина як встановлення систематичних побачень: кожного тижня починаючи з 17 годин 00 хвилин п`ятниці і до 15 години 00 хвилин неділі; новорічні та різдвяні свята та дні народження дитини та батька з 15 годин 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин; зимою: з 13 по 21 січня; весною: з 20 березня по 04 квітня; літом з 17 по 27 липня; восени з 01 по 21 жовтня. 
ОСОБА_1 має право бачитися з дитиною за місцем проживання сина і також за його місцем проживання, крім того відвідувати з дитиною розважально-культурні заходи, парки, громадські місця, тощо; позивач має право оздоровити дитину, в санаторіях, профілакторіях, курортах тощо; позивач має право на обстеження та лікування у лікаря, а також відвідування навчальних закладів без присутності матері; позивач має право за згодою дитини записувати його в секції, а також відвідувати його в час перебування на них.
Зустрічі вирішено проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів, потреб.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 28.02.2023 рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - служба у справах дітей Звенигородської РДА та орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, про усунення перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною – змінено в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку спілкування з дитиною, визначивши такий графік спілкування батька з дитиною, як встановлення систематичних побачень позивача з сином за місцем проживання сина та за місцем проживання позивача з правом відвідування з дитиною розважально-культурних заходів, парків, громадських місць, тощо: 1 та 3 вихідні щомісяця, починаючи з 17 годин 00 хвилин п`ятниці і до 15 години 00 хвилин неділі; святкування новорічних та різдвяних свят: з 25 грудня по 02 січня по непарним рокам - з батьком, по парним - з матір`ю; дні народження батька з 15 годин 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин; взимку: з 13 по 21 січня; навесні: з 20 березня по 04 квітня; влітку: з 17 по 27 липня; восени: з 01 по 21 жовтня.
Зустрічі вирішено проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів, потреб.
У решті рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 у даній справі залишено без змін. 
06 березня 2023 року представник ОСОБА_2 – адвокат Гаврилов Д. О. звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду.
Заяву мотивовано тим, що у зв`язку із воєнними діями в Україні ОСОБА_2 разом із дитиною з 28.02.2022 перебуває в Португалії. 
12.04.2022 ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Республікою Португалія видані сертифікати про надання дозволу на проживання на підставі статусу тимчасового захисту, що також підтверджує їх місцезнаходження за кордоном, а саме в Португалії. Отже, по теперішній час ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_3 , проживають в Португалії за адресою АДРЕСА_1 .
Зазначає, що у зв`язку із перебуванням ОСОБА_2 та її сина за кордоном, у зв`язку із військовою агресією РФ в України (поважна причина), рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 у справі № 694/739/21, яке частково змінено постановою Черкаського апеляційного суду від 28.02.2023, не може бути виконано до закінчення військового стану та повернення ОСОБА_2 із сином в Україну.
Просить відстрочити виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 у справі № 694/739/21, частково змінене постановою Черкаського апеляційного суду від 28.02.2023, на один рік.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року заяву про розстрочення виконання рішення суду у даній справі задоволено частково.
Відстрочено виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 у справі № 694/739/21, частково змінене постановою Черкаського апеляційного суду від 28.02.2023 в частині встановлених систематичних побачень ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_1 до закінчення воєнного стану, але не більше одного року з дня винесення ухвали.
В іншій частині заяви відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що на даний час в Україні відбуваються масовані обстріли в тому числі і на території Черкаської області. Заявник ОСОБА_2 та її малолітній син проживають за межами України, тобто не там де призначаються побачення батька з сином і це є додатковою небезпекою для життя та здоров`я дитини.
27 березня 2023 року ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, просив суд скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.
Апеляційну скаргу мотивував тим, що подача відповідачем  ОСОБА_2 заяви про відстрочку виконання рішення суду є нічим іншим, як зловживанням процесуальним правом з боку відповідача та намаганням, використовуючи судову систему України, продовжувати і надалі не виконувати рішення суду та не давати йому, як батькові, бачити свого сина.
Твердження суду про те, що зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 не пов`язано з місцем перебування дитини за кордоном є помилковим, адже рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України та за її межами і відповідач, маючи статус боржника в рамках виконавчого провадження, зобов`язана вчинити все необхідне для виконання цього рішення. 
Вважає, якщо станом на сьогодні ОСОБА_2 разом із спільним сином перебуває за кордоном, то вона може змінити порядок виконання рішення, а не повністю усунутися від виконання рішення.
Також вважає, що судом першої інстанції порушено процесуальні норми при розгляді заявленого ним відводу.
21 квітня 2023 року представником ОСОБА_2 – адвокатом Гавриловим Д. О. подано відзив на апеляційну скаргу в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.03.2023 – без змін.
Зазначає, що розглядаючи заяву про відстрочення виконання рішення, Звенигородським районним судом Черкаської області повно та всебічно досліджено обставини справи, враховано, що в умовах воєнного стану ОСОБА_2 разом із сином перебувають в Португалії, що підтверджується відповідними доказами, що в свою чергу позбавляє відповідача можливості виконати рішення. 
Вважає, що судом першої інстанції правильно зазначено, що задля безпеки дитини, враховуючи агресію Російської Федерації проти України, необхідно задовольнити заяву в частині визначеного графіку спілкування батька із дитиною, що полягає у встановленому графіку систематичних побачень позивача з сином за місцем проживання батька, до закінчення воєнного стану, але не більше одного року з часу винесення ухвали.
08 травня 2023 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Дубовим І. А. подано додаткові письмові пояснення в яких зазначає, що відповідно до офіційної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не перетинав державний кордон та знаходиться в Україні, проте його місце знаходження в Україні йому не відоме.
На ряду з цим, старшим державним виконавцем Звенигородського ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Башовою О. А. 18.04.2023 було здійснено виїзд на останнє місце проживання відповідача, проте із пояснень її батька станом на 18.04.2023 боржник не проживає за адресою АДРЕСА_2 . 
Зазначає, що ні відповідачка, ні її родичі не надають йому інформації щодо його місцезнаходження та будь-який контактний номер телефону, месенджери тощо, чим повністю заблокували спілкування батька із сином та участь батька у вихованні сина, що шкодить інтересам, як сина, так і батька.
Відповідно до ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення (п. 26).
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно до ч. ч. 1 – 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, відповідає приведеним вимогам закону.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За змістом п. 9) ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.
Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
На стадії виконання судового рішення, право сторони звернутися із заявою про відстрочення виконання рішення суду передбачене також ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування, як ст. 435 ЦПК України, так і ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
Суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 435 ЦПК України задоволення такої заяви можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року, справа № 2-55/10, провадження № 61-46129св18.
Крім того, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2022 Звенигородським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист на виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2022 року, яким зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні і вихованні дитини.
Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 змінено постановою Черкаського апеляційного суду від 28.02.2023 в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку спілкування з дитиною, визначивши такий графік спілкування батька з дитиною, як встановлення систематичних побачень позивача з сином за місцем проживання сина та за місцем проживання позивача з правом відвідування з дитиною розважально-культурних заходів, парків, громадських місць, тощо: 1 та 3 вихідні щомісяця, починаючи з 17 годин 00 хвилин п`ятниці і до 15 години 00 хвилин неділі; святкування новорічних та різдвяних свят: з 25 грудня по 02 січня по непарним рокам - з батьком, по парним - з матір`ю; дні народження батька з 15 годин 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин; взимку: з 13 по 21 січня; навесні: з 20 березня по 04 квітня; влітку: з 17 по 27 липня; восени: з 01 по 21 жовтня. Зустрічі проводити з обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів, потреб.
В процесі розгляду справи ОСОБА_2 було надано копію сторінок паспорту громадянина України для виїзду за кодон, де міститься відмітка про перетин державного кодону та в`їзд автомобілем на територію Республіки Польщі 28.02.2022.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі статусу тимчасового захисту, отримали Сертифікати про надання дозволу на проживання в Республіці Португалія з 12.04.2022 по 12.04.2023 та 10.05.2022 по 10.05.2023 відповідно (т. 2 а.с.21, 22). 
Будь-яких даних про те, що ОСОБА_2 повернулась з сином ОСОБА_3 до України матеріали справи не містять.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що ОСОБА_2 надала суду першої інстанції достатньо доказів на підтвердження обставин, що істотно унеможливлюють виконання нею судового рішення, підтвердивши ризик перебування відповідача з сином за місцем свого постійного мешкання, загрозу для їх безпеки, життя та здоров`я. ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_6 вимушена була виїхати за межі України, та на теперішній час знаходиться на території Республіки Португалія, де їм було надано тимчасовий прихисток строком на один рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги).
Між інтересами дитини та інтересами батьків (у цьому випадку інтересами діда й баби) повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами дорослих. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне).
Крім того, на думку апеляційного суду, суворе застосування приписів ч. 5 ст. ст. 435 ЦПК України, відповідно до якої розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, у цьому конкретному випадку, за вищеозначених обставин, неможливо вважати справедливим, що вірно враховано судом першої інстанції, адже рішення суду за вказаною категорією справ має характер щодо тривалого терміну виконання до досягненню дитиною повноліття
Крім того, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає із матір`ю ОСОБА_2 , що встановлено судовими рішеннями у даній справі № 694/739/23, тобто саме вона несе повну відповідальність за безпеку дитини. Таким чином, мати вживає всіх необхідних заходів для забезпечення інтересів своєї дитини, аби вона перебувала та зростала в безпеці.
Виходячи із особливого характеру обставин справи: складної безпекової ситуації, викликаної збройною агресією Російської Федерації проти України, постійні обстріли на території постійного місця проживання заявника разом із сином, вимушений виїзд їх за кордон та отримання ними статусу тимчасового захисту в Республіці Португалії, що унеможливлює виїзд за її межі, на думку апеляційного суду, унеможливлюють на теперішній час виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.08.2022 змінене постановою Черкаського апеляційного суду від 28.02.2023 в частині особистих побачень позивача з сином. 
Разом з тим, суд вірно дійшов висновку про часткове задоволення заяви, адже батько не позбавлений права спілкуватися з сином через мережу інтернет в том у числі за допомогою відеозв`язку з використанням меседжерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype чи ін., у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання судового рішення у повному обсязі.
Доводи ОСОБА_1 щодо порушення порядку розгляду відводу, визначеного ЦПК України, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Частиною 3 ст. 40 ЦПК України встановлено, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 ЦПК України якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.
Розгляд заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення призначено судом на 16.03.2023.
16.03.2023 від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відвід головуючої у справі судді Сакун Д. І., тобто в день розгляду справи.
Враховуючи положення ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу згідно положень ч. 5 ст. 40 ЦПК України.
З огляду на наведене ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року постановлено з додержанням норм процесуального права.
На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому ухвала Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – відхилити.
Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 травня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак