ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«08» травня 2023 року
м. Харків
справа № 643/13797/20
провадження № 22ц/818/885/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -   Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі - ОСОБА_2 , представниця відповідачки - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Харківська міська рада
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2023 року в складі судді Олійник О.О.
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Харківської міської ради про встановлення постійного та безоплатного сервітуту на земельній ділянці, вимоги за яким в подальшому уточнив, та просив встановити для нього постійний, безстроковий та безоплатний сервітут у вигляді користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 з можливістю проходу через неї згідно другого варіанту висновку судової земельно-технічної експертизи від 09 грудня 2022 року № 20028/28601-28611, проведеної експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса», а саме: межі земельного сервітуту на території земельної ділянки садиби АДРЕСА_1 площею 10,6 кв м, який пропонується встановити на користь ОСОБА_1 для обслуговування і здійснення ремонту: стіни житлового будинку літ «А-1» та конструкцій погребу літ «Д» садиби АДРЕСА_2 , що розташовані по межі між садибами, проходять наступним чином: відрізок «аб» розміром 1,53 м, відрізок «бв» розміром 1,0 м, відрізок «вг» розміром 10,68 м, відрізок «гд» розміром 1,0 м, відрізок «да» розміром 9,17 м; для користування земельним сервітутом необхідно в районі розташування погребу літ «Д» демонтувати частину огорожі, яка на праві власності належить власнику садиби АДРЕСА_1 та улаштувати хвіртку; на період проведення ремонтних робіт для забезпечення безперешкодного мінімального проходу (не менше 0,75 м) до квартири відповідача у садибі № 30 позивачу необхідно встановити будівельні риштування та складувати будівельні матеріали (на території сервітуту) на відстані не більше 1,0 м від зовнішньої стіни будинку літ А-1 садиби № 28; вирішити питання щодо судових витрат.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування шкоди, у якому просила усунути їй перешкоди у користуванні своєю власністю, садибою АДРЕСА_1 , шляхом: зобов`язання ОСОБА_1 знести (демонтувати) стіну житлового будинку літ «А-1» садиби № 28 та стіну погребу літ «Д», які знаходяться на самій межі із суміжною земельною ділянкою АДРЕСА_1 , оскільки ці будови зведені з грубими порушеннями діючих будівельних норм і правил; зобов`язання ОСОБА_1 відновити межу, що розділяє земельні ділянки № 28 та АДРЕСА_1 , забезпечивши відстань від найбільш виступаючої конструкції стін по АДРЕСА_2 , до межі сусідньої ділянки по АДРЕСА_1 , не менше 1,0 м; стягнення з ОСОБА_1 на її користь матеріальної шкоди у вигляді вартості ремонтно-відновлювальних робіт (з урахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів) у розмірі 17 700, 20 грн, дезінфікуючих засобів на суму 1480, 00 грн, які необхідно було придбати для усунення пошкоджень житлового будинку № 30 та надвірних будівель, споруд, а також витрати на придбання медикаментів для лікування дітей у розмірі 20 089,87 грн, разом - 39 270,07 грн; вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 ; зустрічну позовну заяву разом з додатками повернуто ОСОБА_2 в особі її представника; роз`яснено позивачці за зустрічним позовом право звернутися до суду зі своїми вимогами з дотриманням загальних правил щодо пред`явлення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 її зустрічний позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, не врахував, що позов та зустрічний позов ґрунтуються на одних і тих же підставах, мають один обсяг доведення обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги. Зустрічний позов має на меті захиститися від первісного позову, оскільки у разі задоволення її вимог про зобов`язання позивача знести стіни будинку та льоху питання про задоволення первісного позову буде вже не актуальним. Суду не буде потрібен час на вивчення нових доказів, окрім вже наявного висновку експертизи. На залученні третіх осіб вона не наполягає, тож коло учасників справи не зміниться. Суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову, оскільки відповідна норма закону є імперативною. 

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.
27 квітня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких він заперечував проти задоволення апеляційної скарги. При цьому посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18, в якій зазначено, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. Вказав, що предметом первісного позову є встановлення постійного та безоплатного сервітуту на земельній ділянці домоволодіння № 30 для обслуговування належного йому будинку № 28 . Предметом зустрічного позову є усунення перешкод в користуванні належною ОСОБА_2 садибою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання його демонтувати стіну будинку по АДРЕСА_2 та стягнення з нього матеріальної шкоди у вигляді ремонтно-відновлювальних робіт та усунення пошкоджень будинку № 30 , витрат на придбання медикаментів для лікування дітей. Тому вважав, що предмети в позовах різні. Докази, які він надав до суду першої інстанції, стосуються виключно його позову, а не зустрічного позову. Акцентував увагу суду на тому, що він ніколи не заявляв вимог про захист його прав користування спільною межею, а заявляв вимоги про встановлення сервітуту, тобто користування чужою земельною ділянкою. Також, вказав, що суб`єктний склад також різний.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову та повертаючи його відповідачці суд першої інстанції виходив з того, що об`єднання первісного та зустрічного позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є недоцільним, оскільки позовні вимоги первісного та зустрічного позовів не взаємопов`язані між собою, ґрунтуються на різних підставах, мають різний предмет доказування, а задоволення зустрічного позову не може повністю або частково виключити задоволення первісного позову, а також їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

Відповідно до статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Зокрема, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
У пунктах 43, 44 постанови  від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 (провадження № 12-24гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись, зокрема, у такому:
- обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;
- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись;
- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й  доцільності їх спільного розгляду (відповідна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №  910/2987/18 (провадження №12-24гс19), у постановах Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі №  910/18778/20, від 02 червня 2022 року у справі №  922/4409/21).

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).
Прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 522/14499/21, провадження № 61-10754 св 22.

Метою пред`явлення зустрічного позову є спільний розгляд позовів в інтересах процесуальної економії, а в ряді випадків - уникнення постановлення суперечливих судових рішень.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 143/346/22, провадження № 61-10815св22.

Частиною третьою статті 194 ЦПК України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є співвласницями сусіднього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Власником земельної ділянки за вказаною адресою є Харківська міська рада.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Харківської міської ради про встановлення постійного та безоплатного сервітуту на земельній ділянці. Предметом первісного позову ОСОБА_1 є встановлення йому сервітуту у вигляді користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , де розташоване домоволодіння відповідачок, з можливістю проходу через неї у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи. Підставою цього позову є неможливість позивача користуватися своїм домоволодінням та обслуговувати його належним чином через те, що впритул до нього розташовані паркан та ворота ОСОБА_2 .

Натомість відповідачка ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні своїм майном та відшкодування шкоди, обґрунтовувала свої вимоги тим, що домоволодіння, співвласником якого є ОСОБА_1 , побудовано на самій межі земельних ділянок, що порушує її права на користування власним будинком, призводить до його руйнування, виникнення проблем з водовідведенням, пожежною безпекою, неможливості запобігання потраплянь атмосферних опадів з покрівлі та карнизів будинку № 28 на її земельну ділянку, затемнення вікон, появи цвілі, хвороб її дитини, витрат на придбання дезінфікуючих засобів для усунення пошкоджень будинку та надвірних споруд і ліків для дітей. 

Колегія суддів погоджується з тим, що як первісний, так і зустрічний позови спрямовані на забезпечення реалізації права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їхні домоволодіння. 

Водночас потрібно враховувати, що первісний та зустрічний позови мають різні предмети спору. Так, предметом спору за первісним позовом є встановлення сервітуту на земельній ділянці, де розташоване домоволодіння відповідачок. Предметом спору за зустрічним позовом є зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати стіни будинку та погребу, відновити межу між земельними ділянками та стягнення з нього збитків у вигляді вартості ремонтно-відновлювальних робіт, дезінфікуючих засобів та медикаментів.

Підстави заявлених позовів, тобто фактичні обставини, з яких вони виникли, також є різними, оскільки ОСОБА_1 мотивує позов неможливістю користуватися власним домоволодінням, натомість ОСОБА_2 заявляє зустрічні вимоги на захист свого права власності та мотивує їх порушенням її права на користування домоволодінням та спричиненням їй матеріальної шкоди через розташування домоволодіння позивача.

Відповідно, відмінними є предмети доказування за цими позовами.

Для розгляду вимог ОСОБА_2 необхідним є проведення відповідної експертизи щодо технічної можливості демонтажу стін житлового будинку та льоху ОСОБА_1 , а також щодо відновлення меж земельних ділянок із забезпеченням відстані від найбільш виступаючої конструкції стін будинку позивача не менше одного метру. Крім того, до предмету доказування за її позовом входять обставини щодо спричинення їй матеріальної шкоди, розміру такої шкоди, вини ОСОБА_1 , що значно розширює обсяг обставин, які підлягають дослідженню судом, та доказів на їх підтвердження. 

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, ОСОБА_1 не є єдиним власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , тож розгляд вимог ОСОБА_2 щодо зобов`язання його знести стіни житлового будинку та льоху призведе також до необхідності залучення нових учасників справи, права яких можуть зачіпатися судовим рішенням. 

При цьому, задоволення зустрічного позову не виключає можливість задоволення первісного позову, та вимоги за ними не можуть зараховуватися. 
Зважаючи на наведене, доводи ОСОБА_2 щодо того, що позов та зустрічний позов ґрунтуються на одних і тих же підставах, мають один предмет доказування; що у разі задоволення її вимог питання про задоволення первісного позову буде вже не актуальним; що суду не буде потрібен час на вивчення нових доказів, та коло учасників справи не зміниться, є безпідставними.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що спільний розгляд первісного та зустрічного позовів у цій справі не є доцільним та матиме наслідком зволікання зі своєчасним розглядом справи, яка перебуває у провадженні суду ще з 2020 року. 

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано повернуто зустрічну позовну заяву.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову, оскільки відповідна норма закону є імперативною, судова колегія відхиляє, адже судом першої інстанції зроблено правильний висновок про недоцільність розгляду первісного та зустрічного позовів в одному провадженні.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що ОСОБА_2 не позбавлена права на звернення до суду зі своїми вимогами в загальному порядку, її процесуальні права не порушені.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, підстави для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований 

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.