ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 квітня 2023 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/3135/21
провадження № 22-ц/4809/406/23 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л., 
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда у складі судді Драного В.В. від 15 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда Олега Валерійовича, треті особи – приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Білоусов Вячеслав Анатолійович, Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , про визнання недійсними та скасування акта приватного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу та свідоцтва нотаріуса про придбання майна з прилюдних торгів, -  

        встановив:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда Олега Валерійовича, треті особи – приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Білоусова Вячеслава Анатолійовича, Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_2 , в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , в якій просила визнати недійсним та скасувати акт приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О.В. від 10.03.2021 про передачу майна у рахунок погашення боргу про визнання недійсними та свідоцтва про передачу АТ «Альфа-Банк» квартири АДРЕСА_1 , у рахунок погашення боргу, видане 22.03.2021 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Білоусовим В.А., за реєстраційним № 85. Свої вимоги обґрунтувала тим, що приватний виконавець продав її єдине житло – квартиру АДРЕСА_1 , в період дії ст. 1 Закону України № 1304-УП від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та без попередньої згоди органа опіки та піклування. 
14.12.2022 ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, яку мотивувала тим, що слухання справи тривалий час не відбувається за клопотанням представника банку про відкладення розгляду справи. Вважає, що є необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру у  АДРЕСА_2 та заборонити вчиняти дії щодо її відчуження, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у майбутньому в разі його ухвалення на користь позивача.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити. При цьому, представник позивачки адвокат Грицина В.І. вказала, що адреса квартири у  АДРЕСА_2 в прохальній частині заяви про забезпечення позову була вказана випадково внаслідок помилки. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач жодним чином не обґрунтувала та не довела наявності причинного зв`язку між незастосуванням заходів забезпечення позову щодо квартири, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , про яку йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду у справі щодо іншого нерухомого майна - квартири за адресою:  АДРЕСА_3 .
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, якими, зокрема, є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Предметом спору у цій справі є визнання недійсними акту та свідоцтва про передачу квартири у рахунок боргу АТ «Альфа-Банк». Вимоги позову направлені на захист прав позивача, зокрема права власності на вказану квартиру.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1  є співмірними із заявленими позивачем вимогами.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не звернув увагу, що в самому тексті заяви про забезпечення позову позивачка, обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, зазначала про загрозу продажу єдиного її житла – саме квартири  АДРЕСА_1 . 
Так само в тексті позовної заяви і в інших матеріалах справи, квартира  АДРЕСА_1  зазначається як єдине житло ОСОБА_1 , щодо якої існує загроза відчуження, і щодо якої поданий даний позов.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав відсутності причинного зв`язку між квартирою, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 , та потенційною загрозою виконанню рішення суду у справі щодо іншого нерухомого майна - квартири за адресою:  АДРЕСА_3 , суд першої інстанції проявив надмірний формалізм в застосуванні законодавчих положень під час вирішення питання про забезпечення позову, оскільки очевидність технічної помилки в прохальній частині заяви про забезпечення позову не викликає сумнівів, враховуючи відсутність у позивачки іншого майна і житла.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Питання про розподіл судових витрат колегією суддів не вирішується, оскільки судове рішення по суті спору у справі не ухвалено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти дії щодо її відчуження. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: 

О.А.Письменний А.М. Головань О.Л. Дуковський