П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/109/21 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 
08 червня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Полотнянка Ю.П. 
за участю:
секретаря судового засідання: Литвин Д. С., 
представника позивача - Пономаренко В.Г.       
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
Головне управління Держаної податкової служби у Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу в сумі 74     619,04 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року, адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 01 березня 2023 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року скасовано, а справу №560/109/21 направлено на новий судовий розгляд. Підставою зазначеного суд касаційної інстанції вказав, що наданий відповідачем до апеляційної скарги відповідний обсяг нових доказів, який не був предметом оцінки судом першої інстанції підлягав дослідженню в судовому засіданні з заслуховуванням позиції кожного учасника справи, наведення своїх обґрунтувань та заперечень щодо кожного аргументу, яких стосувались такі докази, та які мали вплив на прийняття відповідного судового рішення судом апеляційної інстанції.
За результатами повторного автоматизованого розподілу у порядку статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено склад суду: головуючий суддя - Сторчак В.Ю., судді - Граб Л.С., Полотнянко Ю.П..
Враховуючи наведене вище, з метою розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , справу №560/109/21 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін.
Так, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 07 травня 2021 року, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при оформленні нерухомого майна за договорами дарування ним був дотриманий обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що засвідчується долученими до матеріалів апеляційної скарги квитанціями від 14.03.2016 №137-176 та від 17.11.2016 №1-4.
На переконання апелянта, факт сплати податків, розмір яких був визначений нотаріусом внаслідок нотаріального посвідчення договорів дарування, у відповідності до положень ст. 179 ПК України, звільняє його від обов`язку подавати податкову декларацію.
Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.
Відповідач в судове засідання не з"явився, направивши клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм    матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданого виконавчим комітетом Нетішинської міської ради Хмельницької області від 13.02.2003 №2280819759.
Згідно інтегрованої картки платника податків та довідки про податкову заборгованість станом на 07.12.2020 за відповідачем рахується податкова заборгованість в розмірі 74   619,04 грн., в тому числі основній платіж 45135,61 грн., штрафні санкції – 11453,91 грн., пеня – 18029,52 грн.
Так, на думку позивача, податковий борг відповідача в сумі 74619,04 грн. утворився внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум грошових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, визначених податковими повідомленнями-рішеннями:
№0015623303 від 18.05.2020 року (основний платіж - 34719, 70 грн, штрафна санкція - 8679,93 грн., пеня - 13868,86 грн.);
№0015643303 від 18.05.2020 року на суму 170, 00 грн. та по військовому збору визначеного податковим повідомленням-рішенням;
№0015663303 від 18.05.2020 року (основний платіж - 10415,91 грн., штрафна санкція - 2603,98 грн, пеня - 4160,66 грн.).
На підставі пункту        59.1 статті 59 ПК України, контролюючим органом було сформовано податкову вимогу від 27.02.2020 № 85727-55.
Вказана податкова вимога направлена податковим органом рекомендованим повідомлення про вручення поштовим відправленням 06.08.2020 та повернуто «за закінченням терміну зберігання».
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доказів погашення податкового боргу до суду не надано, а податкове зобов`язання є узгодженим, а тому прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а податковий борг підлягає стягненню.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до     ст. 67 Конституції України     кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту     14.1.39. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України     (далі -ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом   14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України   визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.
Так, відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України   строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Згідно з п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.п.   57.3 ст.57 ПК України   у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту   54.3 статті 54 цього   Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами   ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.
Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає частина друга   статті 19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин.
Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена     Податковим кодексом України.
Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України     у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Згідно п.      59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Підпунктом   20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України   передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
За положеннями   ст.95 ПК України   контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Отже,   Податковим кодексом України    встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.
Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою узгоджених грошових зобов`язань по податкових повідомленнях-рішеннях. Загальна сума боргу складає 74      619,04 грн. На підставі пункту   59.1 статті 59 ПК України, контролюючим органом було сформовано податкову вимогу від 27.07.2020 №85727-55.
В свою чергу, відповідач наполягає на відсутності податкового боргу, який підлягає стягненню, оскільки усі податки ним сплачено у 2016 році.
Даючи правову оцінку доводам сторін та правомірності нарахування відповідачу податкового боргу, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що  згідно договору дарування від 04 березня 2016 року ОСОБА_1 отримав у власність 12/100 (дванадцять сотих) частин нежитлової будівлі загальною площею 651,2 кв. метра, що знаходиться в АДРЕСА_1 , дарунок оцінюється 173984,00 грн.
Відповідно договору дарування від 04 березня 2016 року ОСОБА_1 отримав у власність 19/100 (дев`ятнадцять сотих) часток в праві спільної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0562 га. що знаходиться в АДРЕСА_1 , дарунок оцінюється 9982,00 грн.
У зв"язку з укладенням згаданих договорів, відповідачем було сплачено нараховані нотаріусом 9198,30 грн. податку з доходів фізичних осіб та 2759,49 грн податку військового збору, що підтверджується відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема квитанціями за 2016 рік №176 та №173.
Таким чином ОСОБА_1 всі нараховані нотаріусом податки в повному обсязі були сплачені до бюджету.
          Згідно договору дарування від 26 квітня 2016 року обдаровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали у власність 174,4 кв. м. нежитлові будівлі, в рівних частках кожен, що знаходиться в АДРЕСА_2 , дарунок оцінюється 466233,00 грн. для двох обдарованих.
Оскільки обдаровані отримали будівлю в рівних частках то дарунок складає: ОСОБА_2 - 233 116,5 грн. 50 копійок, ОСОБА_1 - 233 116,50 грн., що разом дарунок становить : 466233,00 грн.
Відповідно договору дарування  від 26 квітня 2016 року обдаровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали у власність 22/100 (двадцять дві сотих) частки в праві спільної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0431 га. що знаходиться в АДРЕСА_3 , в рівних частках, дарунок в загальному для двох обдарованих оцінюється 44195,00 грн. Оскільки обдаровані отримали земельну ділянку в рівних частках то дарунок складає : ОСОБА_2 - 22097, 50 грн., ОСОБА_1 -22097,50 грн., що разом дарунок становить : 44195,00 грн.
У зв"язку з укладенням згаданих договорів, відповідачем було сплачено нараховані нотаріусом 12 760,69 грн. податку з доходів фізичних осіб та 3828,2 грн. податку військового збору, що підтверджується відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема квитанціями від 17.11.2016 року в сумі 11655,82 грн., №1 та в сумі 1104,87 грн., квитанція №2, податок на доходи фізичних осіб, всього: 12760.69 грн.; від 17.11.2016 року в сумі 3496,74 грн. №3 та в сумі 331,46 грн. №4, податок військовий збір всього в сумі 3828,2 грн.
Таким чином ОСОБА_1 всі нараховані нотаріусом податки в повному обсязі були сплачені до бюджету.
Згідно до ст. 168.4.5. ПК України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету:
а) у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за місцезнаходженням земельних ділянок, земельних часток (паїв), виділених або не виділених в натурі (на місцевості);
б) у разі нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна резидентами та нерезидентами, посвідчення договорів дарування чи видачі свідоцтв про право на спадщину нерезидентам - за місцем нотаріального посвідчення таких договорів (одержання свідоцтв);
в) в інших випадках - за її податковою адресою, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за місцезнаходженням земельних ділянок, земельних часток (паїв), виділених або не виділених в натурі (на місцевості).
Із даної статті можна зробить висновок що нотаріус який посвідчував договори дарування ОСОБА_1 був відповідальним за нарахуванням податків до бюджету.
На підставі ст. 172.3. ПК України, дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази даних звітів про оцінку, або не нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) відповідно до законодавства та зазначеної у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі даних звітів про оцінку.
Тобто ціна зазначена в договорі дарування є ціною по якій визначається дохід отриманий фізичною особою по договору дарування.
Відповідно до ст. 172.4.ПК України, під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності електронної довідки про оціночну вартість такого об`єкта нерухомості або звіту про оцінку, зареєстрованого відповідно до пункту 172.3 цієї статті, та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору і вносить до Єдиної бази інформацію про ціну договору купівлі-продажу.
Нотаріус щокварталу в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку, подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені ним протягом звітного кварталу договори купівлі-продажу (міни. дарування) між фізичними особами, включаючи інформацію про ціну таких договорів та розмір сплаченого податку у розрізі коленого договору.
Судом встановлено, що приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Шкапій В.Я. повідомила контролюючий орган в 2016 році про посвідчення договорів дарування фізичної особи ОСОБА_1 , включаючи інформацію про ціну таких договорів та розмір сплаченого податку у розрізі кожного договору.
Відповідно до ст. 179 Податкового кодексу України, (Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації), в редакції станом на 2016 рік ( на момент посвідчення договорів дарування):
179.1. Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
179.2. Відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи:
- від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;
- виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом;
- від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу;
Таким чином, враховуючи вимоги статті 179 ПК України, колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_1 по нотаріально посвідчених договорах дарування в 2016 році сплатив податки то податкова декларація не повинна подаватись.
Враховуючи на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що податковим органом, не зважаючи на те, що податки сплачені ОСОБА_1 в повному обсязі, в порушення норм податкового кодексу, за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки, оформленої актом від 20.03.2020 року №0390/22-01-33-03/ НОМЕР_1 безпідставно встановлено порушення вимог п. 120.1 ст. 120, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в результаті чого застосовано штрафну санкцію у розмірі 170 грн, а також встановлено порушення ст. ст.16,49,168,176,179 Податкового кодексу України, в результаті чого не законно донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 34719,70 грн. та податок військового збору за 2016 рік в сумі 10415,91 грн. 
Отже, враховуючи встановлені у даній справі обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Держаної податкової служби у Хмельницькій області та стягнення з ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не дослідив всі фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.  
Повний текс постанови виготовлено 12 червня 2023 року.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Граб Л.С.    Полотнянко Ю.П.