Справа № 0308/2429/2012 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/377/23  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 травня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Черняк О. В.
з участю: прокурора Романішиної Т.Л.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи Наглій Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, заінтересована особа - Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2023 року, -
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині в справі за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вказував про те, що постановою Волинського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, яка залишена без змін постановою Верховного Cуду від 08 вересня 2021 року, позов прокурора м. Луцька, в інтересах держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України», задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 336 658,71 грн у межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У задоволенні позову прокурора м. Луцька, в інтересах держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
На виконання вищенаведеного судового рішення судом 25 лютого 2021 року був виданий виконавчий лист, який наразі знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ВП №64747801.
23 квітня 2009 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицькою О. Р. винесено виконавчий напис, з якого вбачається, що банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На його виконання 08.07.2013 було реалізоване на електронних торгах заставне майно: житловий будинок із земельною ділянкою для його будівництва і обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 .
З наведеного вбачається що розмір зобов"язання боржника перед стягувачем менший, ніж зазанчено у виконавчому документі, а тому просив суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню в межах суми стягнення у 157 346,10 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні заяви.
В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_4 просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував тієї обставини, що кредитна заборгованість частково погашена за рахунок реалізованого з прилюдних торгів іпотечного майна і подальше стягнення цієї заборгованості призведе до подвійного стягнення боргу.
Стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» у відзиві на апеляційну скаргу вказує на законність ухвали суду першої інстанції і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки боржником не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду після видачі виконавчого листа, внаслідок чого його обов`язок припинився.
У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Луцької окружної прокуратури зазначив, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, проте ні боржник ні його представник не довели існування обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступник якого є АТ «Державний ощадний банк України» (АТ «Ощадбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 318000 грн з кінцевим терміном повернення коштів 09 квітня 2027 року та сплатою 16 % річних.
На забезпечення виконання грошових зобов`язань 11 квітня 2007 року між банком – позикодавцем та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку-іпотекодержателю належний йому на праві власності житловий будинок із земельною ділянкою для його будівництва і обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, 11 квітня 2007 року між банком та поручителем ОСОБА_3 і позичальником ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилась перед банком за виконання ОСОБА_2 грошових зобов`язань за кредитним договором.
23 квітня 2009 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Базалицькою О. Р. винесено виконавчий напис, з якого вбачається, що банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредитної заборгованості шляхом зветнення стягнення на предмет іпотеки. При цьому було зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 27 жовтня 2008 року. Виконавчим написом передбачено, що звернення стягнення здійснюється в рахунок погашення всієї заборгованості за кредитом – 336658 грн 71 коп., а саме: сума непогашеного кредиту – 312441 грн 92 коп.; 23367 грн 33 коп. – відсотки та користування кредитом; 849 грн 46 коп. – пеня несвоєчасне погашення кредиту (а.с. 105 т. 1, 14 т. 2).
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2012 року позов прокурора задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 517926 грн 29 коп. – заборгованість за кредитним договором та в дохід держави по 107 грн 30 коп. судового збору з кожного.
Відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті у Першій Луцькій державній нотаріальній конторі Волинської області 20 травня 2019 року за заявою АТ «Ощадбанк» з грошовими вимогами до спадкоємців померлого була заведена спадкова справа № 253/2019. в матеріалах якої є заява ОСОБА_2 сина померлого ОСОБА_2 щодо прийняття спадщини після смерті батька та відповідь державного нотаріуса на вказану заяву із роз`ясненням останньому порядку одержання свідоцтва про право на спадщину (а. с. 34 – 42 т. 2 ).
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року до участі у справі ОСОБА_2 залучено як правонаступника після смерті відповідача ОСОБА_2 
Постановою Волинського апеляційного суду від 22.12.2020 апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково.
Постановлено заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2012 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 336658 грн. 71 коп. у межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 214 грн 60 коп. судового збору.
У позові прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Вищевказане судове рішення набрало законної сили та на його виконання Луцьким міськрайонним судом Волинської області 25.02.2021 було видано виконавчий лист № 0308/2429/2012, який пред`явлений до виконання до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Постановою головного державного виконавця від 09.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64747801 про примусове виконання виконавчого листа № 0308/2429/2012 від 25.02.2021.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Як визначено ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як випливає зі змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року, а також зазначено Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа, або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин:
- помилковість видачі виконавчого листа;
- боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився;
- обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Отже, закон не передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Апеляційним судом встановлено, що станом на день розгляду заяви виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні в органах виконавчої служби. Рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист №0308/2429/2012 від 25.02.2021, не виконано в повному обсязі та не втратило законної сили, вказаний виконавчий лист стягувачем не відкликався.
Доводи боржника та його представника про те, що кредитна заборгованість частково погашена за рахунок реалізованого з прилюдних торгів іпотечного майна, а тому це є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині погашеної заборгованості, є помилковими з огляду на те, що реалізація іпотечного майна відбулася до постановлення остаточного рішення у даній справі і на підставі якого було виданого виконавчий лист, а сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Встановивши, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та приписами ст. 432 ЦПК України обставини для визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, відсутні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви боржника ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника боржника з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 лютого 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий         

Судді: