ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 травня 2023 року                     місто Чернівці                 справа №725/6551/22
провадження №22-ц/822/369/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н.К.,
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д.
за участю: представника ТОВ «ФК «Кредитні Ініціативи» - Цимбала В.І.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», 
третя особа – приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», інтереси якого представляє Цимбал Вадим Ігорович на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна про скасування рішення державного реєстратора, головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.,-

В С Т А Н О В И В:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна про скасування рішення державного реєстратора.
Посилалася на те, що 02 листопада 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2762, згідно якого банк зобов`язався надати кредитні кошти у розмірі 20 000 дол. США.
02 листопада 2006 року між Іпотекодержателем (ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк») та позивачем було укладено договір іпотеки №11182. За цим договором Іпотекодавець передав в іпотеку належне на праві власності майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1 .
17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким відбулася заміна кредитора і ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №2762.
У березні 2021 року ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки від 02 листопада 2006 року звернуло стягнення на Предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідний запис №41626058 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 квітня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В.
Позивач вважає, що дані дії були здійснені відповідачем без відома позивача та з грубими порушеннями як процедури вчинення реєстрації права власності так і її прав та інтересів.
Зокрема, вказала, що квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 є її постійним і єдиним житлом, є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором укладеним в іноземній валюті.
Таким чином, відповідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_2 не може бути звернуто стягнення.
Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 57784775 від 21 квітня 2021 року  за ТОВ «Кредитні ініціативи», скасувати право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи». Стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Н.В. про скасування рішення державного реєстратора задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 57784775 від 21 квітня 2021 року за ТОВ «Кредитні ініціативи», вилучивши запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №41626058 від 21 квітня 2021 року про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи».
Визнано право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . 
Стягнуто з ТОВ «Кредитні Ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 517 грн. 74 коп.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із вказаним рішенням ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Посилалося на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вийшов за межі його підстав та предмету, оскільки позовна заява ОСОБА_1 не містить посилань на вимоги ст.35 Закону України «Про іпотеку», зокрема, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не було надіслано Позивачу як іпотекодавцю повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 
Оскільки позивачем не було зазначено підставою позову не надсилання позичальнику та іпотекодавцю повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» дані докази не подавались суду першої інстанції оскільки щодо даних обставин не виникав спір між сторонами, а тому докази вручення іпотекодавцю повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання прилучаються до апеляційної скарги.
Також в прохальній частині позовної заяви відсутня така вимога як визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 , а суд першої інстанції на власний розсуд вийшовши за межі позовних вимоги визнав за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . 
Судом застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який станом на дату проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки був нечинний, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Межі розгляду справи
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами
02 листопада 2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2762, згідно якого банк зобов`язався надати кредитні кошти у розмірі 20 000 дол. США.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором  02 листопада 2006 року між Іпотекодержателем (ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк») та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №11182, за умовами якого Боржник та Іпотекодавець, як Майновий поручитель в межах вартості Предмету іпотеки, солідарно зобов`язані в порядку, передбаченому Кредитним договором, повернути Іпотекодержателю в термін до 01 листопада 2013 року заборгованість по кредиту у розмірі 20 000 дол. США (а.с.10-12).
За цим договором Іпотекодавець передав в іпотеку належне на праві власності майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1 .
Так, судом встановлено, що відповідно до п. 5.1 договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання позичальником та/або іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки сум процентів (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені кредитним договором; незалежно від настання терміну виконання позичальником та/або іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за кредитним договором - при виникненні підстав, визначених у пп. 3.1.5, 3.1.6, 3.1.8 цього договору.
Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку (п.5.2 договору).
Зокрема, згідно п. 5.3 договору, задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодавцем у власність іпотеко держателя предмету іпотеки в рахунок виконання позичальником та/або іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку , передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає право встановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно іпотеки; продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».
Крім того, умовами іпотечного договору від 02 листопада 2006 року, зокрема п.3.1.8 договору іпотеки, також передбачено, що іпотекодержатель має право, вимагати від позичальника та/або іпотекодавця незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, а при незадоволенні його вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до закону та цього Договору при наявності також наступних підстав, зокрема: порушення Іпотекодавцем зобовязань за цим Договором, зокрема, щодо вжиття заходів, необхідних для збереження Предмету іпотеки; невиконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором.
Також встановлено, та не оспорююється сторонами по справі, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний Промислово-Інвестиційний банк», а останній відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами. Таким чином, відбулася заміна кредитора і ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором № 2762.
21 квітня 2021 року о 16:45:32 год. приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Козлова Н.В. зареєструвала за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 20704873101, а саме на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.13-19).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Щодо дотримання процедури державної реєстрації права власності
З метою захисту законних прав та інтересів учасників цивільного оборону, насамперед інтересів кредитора, глава 49 ЦК України регламентує забезпечення виконання зобов`язання. Цей інститут спрямований на покращення гарантування майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також на усунення можливих негативних наслідків невиконання чи неналежного виконання боржником його обов`язків у зобов`язанні.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
За змістом наведених приписів іпотека як різновид застави передбачає право кредитора, яким є іпотекодержатель, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, за загальним правилом після набуття новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги прав іпотекодержателя за договором іпотеки за наявності для цього підстав новий кредитор може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Реалізація цього права пов`язана, зокрема, із наявністю в іпотекодержателя відповідного примірника договору іпотеки.
Потрібно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
У зобов`язанні за договором іпотеки, що забезпечує виконання основного зобов`язання за кредитним договором, відповідач є новим кредитором (Іпотекодержателем). 
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
За змістом статті 36 Закону №898-IV встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення  вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
На підставі частини першої статті 37 Закону №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.
Положеннями частини другої статті 37 Закону №898-IV передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
У даному спорі судом встановлено, що відповідно до пункту 5.3 договору іпотеки, задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателя предмету іпотеки в рахунок виконання позичальником та/або іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку , передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає право встановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно іпотеки; продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.10-12).
Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .
Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону).
Відповідно до частини третя статті 10 вказаного Закону державний реєстратор: 
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 
2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини третьої статті 10 того ж Закону).
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 
Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 57 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).
Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц,, провадження № 14-2цс19).
Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.
У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ТОВ Кредитні ініціативи» направляло на ім`я позивача як іпотекодавця, повідомлення про усунення порушень основного зобов`язання та про можливість в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Указану вимогу ОСОБА_1 отримала 22 лютого 2020 року (а.с.100).
Отже, банком доведено, а позивачем не спростовано факту отримання 22 лютого 2020 року вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки.
Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач в позовній заяві не посилався на таку підставу незаконності державної реєстрації права власності як неотримання письмової вимоги про усунення порушень.
Позивач в своїй позовній заяві на сторінці другій, в третьому абзаці, посилався, що дії по реєстрації були вчинені відповідачем без відома позивача та з грубим порушенням процедури вчинення реєстрації права власності.
Таким чином, суд першої інстанції повинен був перевірити дотримання процедури здійснення державної реєстрації права власності на іпотечне майно в позасудовому порядку, в тому числі і дотримання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку».
В той же час, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини отримання іпотекодавцем вимоги/повідомлення про усунення порушення іпотечного договору і прийшов до помилкового висновку про те, що позивач не отримувала таку вимогу.
Оскільки даний висновок суду суперечить встановленим обставинам, то колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання як на підставу задоволення позову відсутність надісланого ОСОБА_1 повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та іпотечного договору.

Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що квартира позивача - іпотечне майно, є єдиним нерухомим майном позивача та використовується нею як місце постійного проживання, а тому таке майно не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
Так, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя звертати стягнення на предмет іпотеки.
Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих в ньому умов.
Як вбачається з договору іпотеки від 02 листопада 2006 року загальна площа предмета іпотеки, а саме - квартири під номером АДРЕСА_4 складає загальну площу 31,30 кв.м. (а.с.10).
Тобто загальна площа предмета іпотеки - нерухомого житлового майна не перевищує максимально допустиму площу такого майна, а саме, 140 кв. м для квартири, яка необхідна для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на спірну житлову квартиру під номером АДРЕСА_1 і використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусове звернення стягнення на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
Такий висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.
Помилковим є доводи ТОВ «Кредитні ініціативи» про те, що спірна реєстрація відбулася 21 квітня 2021 року, тобто тоді коли Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вже втратив чинність.
Так, 18 жовтня 2018 року Верховна Рада України прийняла Кодекс України з процедур банкрутства. 
Відповідно до п.1,2 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.
З дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386) втрачає чинність через один рік з дня введення в дію цього Кодексу.
13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» розділ "Прикінцеві та перехідні положення":  абзац четвертий пункту 2 викладено в такій редакції:
"Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу". Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Отже, шляхом прийняття 13 квітня 2021 року Верховною Радою України Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», "Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не втратив чинність, оскільки його дію було продовжено вказаним законом.
Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що Закони України №1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» були прийняті Верховною Радою України 13 квітня 2021 року, підписані Президентом України і опубліковані 22 квітня 2021 року, цілком очевидно, що звертаючись до державного реєстратора 21 квітня 2021 року із заявою про проведення державної реєстрації права власності внаслідок примусового звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель був обізнаним про законодавчі акти, спрямовані на продовження відповідного мораторію та правомірні очікування позичальника.
Аналіз обставин, встановлених судом у даній справі, на переконання колегії суддів, дає підстави для висновку, що дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки 21 квітня 2021 року, тобто після публікації Законів України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX та № 1382-IX, з урахуванням наслідків цих дій, у вигляді втрати позивачем права власності на житло, мають бути оцінені на предмет відповідності засадам справедливості, добросовісності та розумності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що: « […] за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. […] судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою. […] Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить».
Повідомлення відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням банк направляв ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (адреса іпотечного майна), тобто вважав, що ОСОБА_1 використовує іпотечне майно, як місце постійного проживання. Доказів на спростування іншого та знаходження у власності позивача іншого нерухомого житлового майна, матеріали справи не містять.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що квартира позивача - іпотечне майно, є єдиним нерухомим майном ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно та загальна площа якої становить 31,30 кв.м., що не перевищує площу 140 кв. м для квартири, а також використовується позивачем як місце постійного проживання, що не заперечується самим відповідачем.
У справі, що переглядається, встановивши, що предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позивача, не може бути примусово стягнуто на підставі норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті, суд першої інстанції, зробив правильний висновок про недотримання вимог закону при реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.
Таке порушення є самостійною і достатньою підставою для скасування оспорюваного рішення державного реєстратора.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21), задоволення позовної вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію права власності від 29 жовтня 2018 року поновить права позивача та не призведе до стану правової невизначеності щодо спірного нерухомого майна.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» вчинено із порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи», індексний номер: 57784775 від 21 квітня 2021 року  на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 . 

Щодо скасування запису про державну реєстрацію
Задовольняючи позов про скасування запису про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції не звернув уваги на таке.
Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 вказаного Закону (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
За змістом цієї правової норми в чинній редакції (яка діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень в цій справі), на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та  їх  обтяжень» в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
Викладене дає підстави для висновку про те, що з 16 січня 2020 року, тобто на  час ухвалення оскаржуваного судового рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права вищевказаний Закон не передбачав, тому помилковим є висновок суду про скасування запису про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи».
З огляду на викладене та зважаючи на істотну зміну з 16 січня 2020 року матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, ефективним способом захисту порушеного права позивача в цій справі є  скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Такий висновок відповідає висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №914/2350/18 (914/608/20).
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що позивач в позовній заяві не просив скасувати запис про проведену державну реєстрацію. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню. Оскільки такої вимоги позивачем заявлено не було, суд апеляційним судом в цій частині рішення не приймається.

Щодо визнання права власності на нерухоме майно
Суд першої інстанції, визнаючи право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_3 також вийшов за межі позовних вимог, оскільки як вбачається з позовної заяви, що такої вимоги позивач не заявляла.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності за ОСОБА_1 також підлягає скасуванню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Згідно п.1, 3, 4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково. 
Слід виключити з мотивувальної частини рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року посилання як на підставу задоволення позову відсутність надісланого ОСОБА_1 повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень щодо кредитного зобов`язання.
Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року в частині вилучення запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний номер: 57784775 від 21 квітня 2021 року про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» та визнання права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 слід скасувати.
В решті рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року слід залишити без змін.
Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»  – задовольнити частково.
Виключити з мотивувальної частини рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року посилання як на підставу задоволення позову відсутність надісланого ОСОБА_1 повідомлення/письмової вимоги про усунення порушень щодо кредитного зобов`язання.
Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року в частині вилучення запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний номер: 57784775 від 21 квітня 2021 року про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» та визнання права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4 – скасувати.
В решті рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 23 лютого 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 18 травня 2023 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 І.М.Литвинюк
                      І.Б.Перепелюк