Постанова 
Іменем  України
20 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 335/10600/20
провадження № 61-6501св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 , 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року у складі судді Апаллонової Ю. В., додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року у складі судді Апаллонової Ю. В., постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Кухаря С. В., Бєлки В. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про усунення перешкод у користуванні квартирою.
На обґрунтування позову посилався на таке.
22 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за № 0711/0508/45-017 відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 80 000,00 дол. США, строком погашення з 22 травня 2008 року до 22 травня 2028 року включно на умовах, передбачених цим договором. 
22 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем укладений іпотечний договір № 0711/0508/45-017-2-1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) Пянтковською О. Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3803. За умовами договору   ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2011 року змінено заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року у справі № 2-999/10 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У рахунок погашення заборгованості, яка утворилась станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705 767,60 грн, що в еквіваленті становить 88 294,90 дол. США та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630 973,03 грн, що в еквіваленті становить 78 937,74 дол. США; заборгованості за відсотками у розмірі 70 372,14 грн, що в еквіваленті становить 8 803,89 дол. США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у сумі 4 422,43 грн, за кредитним договором від 22 травня 2008 року № 0711/0508/45-17, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 травня 2008 року приватним нотаріусом Пянтковською О. Г. за реєстровим № 3797, згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 18742816, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з пунктом 5 іпотечного договору від 22 травня 2008 року № 0711/0508/45-017-1 у розмірі 453 300,00 грн без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності у порядку виконавчого провадження. В іншій частині рішення залишено без змін.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») укладений договір факторингу. 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 квітня 2019 року № 163942380 встановлено, що 22 лютого 2019 року державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30422090. 
На підставі зазначеного запису право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 належить ТОВ «Кредитні ініціативи». Підстава виникнення права власності: іпотечний договір № 0711/0508/45-017-2-1, серія та номер: 3802Є, виданий 02 травня 2008 року, видавник приватний нотаріус Пянтковська О.Г. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22 лютого 2019 року.
22 лютого 2019 року державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30422090. На підставі цього запису ОСОБА_1 був позбавлений права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».
08 грудня 2020 року повернувшись додому він виявив, що в його квартирі (вхідні двері) змінені замки. На цей час двері заблоковані, він дуже заляканий і побоюється за своє життя, вимушений із родиною знімати інше житло, що ставить сім`ю у скрутне становище. У квартирі залишились всі його особисті речі, гроші, ювелірні вироби, техніка і багато іншого. Жодних попереджень, заяв, пропозицій від ТОВ «Кредитні ініціативи» не надходило.
У квартирі АДРЕСА_1 , яка є його єдиним житлом і використовується як місце постійного проживання, зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_1 (власник до здійснення незаконних реєстраційних дій), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дії ТОВ «Кредитні ініціативи» є незаконними, що порушують права на житло та пошкоджує майно.
З урахуванням наведеного просив визнати дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , протиправними, вселити його у квартиру АДРЕСА_1 . 
Короткий зміст рішень судів
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року позов задоволено.
Визнано дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 протиправними.
Ухвалено вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права позивача були порушені протиправними діями щодо його виселення, тому такі права підлягають судовому захисту і їх необхідно відновити у спосіб обраний позивачем шляхом визнання дій ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 протиправними та вселення позивача у спірну квартиру, оскільки саме такий спосіб захисту сприяє ефективному захисту і відновленню порушених його прав та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами.
Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000,00 грн.
Додаткове рішення мотивоване тим, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, заяви відповідача про зменшення цих витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2022 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року та додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що після зупинення провадження у справі № 335/2126/20, ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримавши судового рішення за позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування майном, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_1 оспорюється реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи», примусово виселив позивача з єдиного житла. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), та є необхідним у демократичному суспільстві. Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У липні 2022 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, надалі уточненою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів на підтвердження порушення його прав діями відповідача. Оскільки товариство є власником квартири, то подальше проживання позивача у квартирі порушуватиме права відповідача. 
Втративши право власності на квартиру позивач відповідно втратив право користування квартирою. 
Суди не врахували, що визначальним для захисту права на підставі статті 391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Проте позивач не є власником спірної квартири. 
Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки позивач не надав допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.
Як на підставу касаційного оскарження ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 727/10913/20, від 19 квітня 2021 року у справі № 748/41/20, від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17, від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/19, від 29 січня 2020 року у справі № 753/15364/17, від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року відкрито провадження за касаційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Встановлені судами обставини
Суди встановили, що 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0711/0508/45-017.
22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру  АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року у справі № 2-999/10 за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов ПАТ «Сведбанк» задоволено. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 48,92 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задоволено вимоги ПАТ «Сведбанк» у сумі 701 345,17 грн та пені у розмірі 4 422,43 грн. Виселено ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , із зняттям із реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Запоріжжя.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2011 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року у справі № 2-999/10 змінено. У рахунок погашення заборгованості, яка утворилася станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705 767,60 грн, що в еквіваленті становить 88 294,90 дол. США, та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630 973,03 грн, що в еквіваленті становить 78 937,74 дол. США; заборгованості за відсотками у розмірі 70 372,14 грн, що в еквіваленті становить 8 803,89 дол. США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 4 422,43 грн, за укладеним між ВАТ «Сведбанк» з  ОСОБА_1 кредитним договором від 22 травня 2008 року № 0711/0508/45-17 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пянтковською О. Г. 22 травня 2008 року за реєстровим № 3797, згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 18742816, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з пунктом 5 іпотечного договору від 22 травня 2008 року № 0711/0508/45-017-Z-1 у розмірі 4 533,00 грн без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку виконавчого провадження. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладений договір факторингу. 
28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір факторингу. 
Таким чином право вимоги за зазначеним кредитним зобов`язанням перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».
Згідно з пунктом 12.3.1 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку встановленому статтею 37 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV), яка передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
22 лютого 2019 року державний реєстратор Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенков С. О. вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 30422090, який вчинений на підстав рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22 лютого 2019 року. На підставі зазначеного запису право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м належить ТОВ «Кредитні ініціативи». Підстава виникнення права власності: іпотечний договір від 02 травня 2008 року № 0711/0508/45-017-Z-1, видавник: приватний нотаріус Пянтковська О. Г.
Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автоматичне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Кожному гарантується недоторканість житла (стаття 30 Конституції України).
Стаття 8 Конвенції закріплює право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла, і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).
Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону № 898-IVсторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 898-IVіпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина четверта статті 37 Закону № 898-IV).
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18 (провадження № 11-474апп19) та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зробила висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений сторонами в іпотечному застереженні, є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що спірна квартира була передана на забезпечення зобов`язань за валютним кредитом, та є єдиним житлом позивача.
У грудні 2020 року позивач був примусово виселений із спірної квартири.
ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало доказів про повідомлення ОСОБА_1 та отримання ним попереджень, заяв, пропозицій від ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо виселення.
Також суди встановили, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року у справі за № 335/8130/21 скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22 лютого 2019 року, щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1772032323101 за ТОВ «Кредитні ініціативи». 
Скасовано запис про право власності № 30422090 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,92 кв. м, житловою площею 27,25 кв. м, за ТОВ «Кредитні ініціативи», внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С. О.
У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться справа № 335/2126/20 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про зняття з реєстраційного обліку та визнання осіб такими, що втратили право користування майном.
Провадження у справі відкрито 01 квітня 2020 року, однак станом на час розгляду справи, як і станом на час виселення позивача, рішення по суті у справі не ухвалено. 
Ухвалою суду Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 335/8130/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування запису про право власності.
Водночас після зупинення провадження у справі № 335/2126/20 ТОВ «Кредитні ініціативи», не отримавши судового рішення за позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування майном, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_1 оспорює реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» 08 грудня 2020 року, примусово виселило позивача з квартири АДРЕСА_1 .
З урахуванням наведеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що при виселенні позивача зі спірної квартири було порушено передбачений законом порядок для здійснення виселення позивача, що призвело до протиправного примусового виселення позивача з житла під час дії мораторію.
Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою.
Як на підставу касаційного оскарження ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 727/10913/20, відповідно до яких суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселенні, дійшли правильного висновку, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження факту вчинення їй перешкод у користуванні спірною квартирою.
Зазначені висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки висновки у вказаних справах та встановлені судами фактичні обставини є відмінними у порівнянні зі справою, яка переглядається. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. 
У цій справі суди першої та апеляційної інстанцій дали оцінку наявним у матеріалах справи доказам та встановили, що права позивача були порушені протиправними діями відповідача щодо його виселення, а тому наявні підстави для задоволення позову.
Доводи касаційної скарги зводяться до непогодження зі встановленими обставинами справи та необхідністю переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не входить до повноважень Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, на яку посилається заявник як на підставу касаційного оскарження, зазначено, що позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» посилається на те, що позивач не є власником спірної квартири, а тому не може звертатися до суду із вимогою про усунення перешкод у користуванні спірним майном.
Верховний Суд відхиляє зазначені посилання, оскільки у цій справі суди встановили, що відповідач порушив передбачений законом порядок для здійснення виселення позивача, що призвело до протиправного примусового виселення позивача з житла під час дії мораторію.
Суди першої та апеляційної інстанцій, врахували висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Щодо оскарження додаткового рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року
У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивач не надав допустимих доказів на підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 748/41/20, від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17, від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, від 29 січня 2020 року у справі № 753/15364/17, від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 зазначено, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частин першої та третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 748/41/20).
У постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що доводять оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Ненадання документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 зазначено, що суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Суди встановили, що представник позивача на підтвердження своїх вимог надав договір №09/12/2020 про надання правничої допомоги, який укладено між адвокатом Ключик Ю. В. та Луценком Ю. В., додаткову угоду № 1 до договору від 18 грудня 2020 року № 09/12/2020, яка укладена між адвокатом Ключик Ю. В. та Луценком Ю. В.; акт від 26 листопада 2021 року 
№ 1-26/11/2021/335/10600/20; квитанцію до прибуткового касового ордера від 26 листопада 2021 року № ЗП51310. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, заяви відповідача про зменшення цих витрат, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.
Заявник у касаційній скарзілише перерахував висновки Верховного Суду щодо тлумачення норм про розподіл витрат на правничу допомогу, проте не зазначив, які саме недопустимі докази врахував суд першої інстанції при розподілі витрат на правничу допомогу та які порушення допустив суд першої інстанцій при розрахунку заявлених витрат. Тому додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року підлягає залишенню без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року, додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        О. В. Ступак