П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
31 березня 2023 року                                                                                 м. Київ
 
Справа 755/9386/22
Провадження №22-ц/824/4523/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                    суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
             
сторони:
                                
            позивач          Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»     
відповідач       ОСОБА_1                                
                        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»   на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року  у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року АТ КБ  «Приват Банк»  до Дніпровського районного суду м. Києва подано позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року позовну заяву АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ КБ «Приват Банк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити  для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зокрема вказує про те, що  постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, судом не взято до уваги те, що 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація позивача, внаслідок якої змінилась повне та скорочене найменування з ПАТ КБ «Приват Банк» на АТ «Приват Банк». Окрім того, змінилась форма власності з приватної на державну власність.
Саме з цієї дати -14 червня 2018 року єдиним акціонером банку, якому належить 100 відсотків акцій статутного капіталу банку, є Держава, а функції з управління корпоративними правами держави в Банку здійснює Кабінет Міністрів України.
При  цьому, суд не звернув уваги на те, що кредитний договір укладено відповідачем по справі до зазначеної дати, а саме, 05 квітня 2018 року, тобто до державної реєстрації.
Тобто, на момент укладення кредитного договору, у 05.04.2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» не відносився ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування.
Таким чином, на момент укладення кредитного договору, будь-які заборонищодо укладення договору російською мовою були відсутні.
Щодо посилання суду першої інстанції  на ст.1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року, який набрав чинності через два місяці після його опублікування, єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, то цей закон також прийнятий та вступив в силу після укладання між сторонами кредитного договору.
Частина перша статті 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшуютьабо скасовують відповідальність особи. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Зокрема, у Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Також, частиною четвертою статті 3 ЦПК України встановлено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Позовна заява, подана АТ КБ «ПриватБанк» до суду у повній мірі відповідає загальним правилам пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 та 177 ЦПК України.
            Відзив  на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано. 
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»   на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року  у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та витребувано з Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 755/9386/22.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
21 грудня 2022 року матеріали цивільної справи № 755/9386/22 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
            Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За правилами частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційній скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Встановлено, що у вересні 2022 року позивачем АТ КБ  «Приват Банк» до Дніпровського районного суду м. Києва  подано позовну заяву до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва  від 03 жовтня 2022 року позовну заяву АТ КБ «Приват Банк» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надати  суду розрахунок заборгованості із підписом бухгалтера Банку, представника Банку, скріплений печаткою Банку, надати відповідний платіжний документ в оригіналі та з дотриманням вищевказаних вимог Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10  «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», надати  переклад на державну (українську) мову анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк, відповідно до кількості учасників судового процесу, оскільки зазначений документ унеможливлює дослідження його змісту у судовому засіданні.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року позовну заяву АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  недоліки, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху,  позивачем не були усунуті в повній мірі, оскільки до позовної заяви позивач не додав перекладу анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк на державну (українську) мову. 
При цьому, висновок про залишення позовної заяви без руху  в цій частині, суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно  до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.
Крім того відповідно до 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.
За ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини 3 статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.
Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року №2р-2018 Закону України «Про засади державної мовної політики» від 03 липня 2012 року №5029-VI, зі змінами, визнаний неконституційним, втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення.
Крім того, посилався на рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, у якому зазначено, що  українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації того), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята ст. 10 Конституції України), а також  на правові висновки  Верховного Суду  викладені  в ухвалах від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20, відповідно до яких що подані судові документи повинні бути викладенні державною мовою.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях175 і 177 ЦПК України.
У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Відповідно до ч.1ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява АТ КБ  «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, 03 жовтня 2022 року постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надав позивачу строк для усунення її недоліків (а.с.13-14).
На виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва  від 03 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, ПАТ КБ «Приват Банк»  подано заяву  з додатками: розрахунок заборгованості із підписом представника Банку, із зазначенням прізвища та посади юристконсульта ОСОБА_2 скріплений печаткою Банку, а також копію платіжного доручення №ІНВ96В3UI0 від 26.08.2022 року про сплату судового збору за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 , підписаного представником позивача ОСОБА_3 .
В поданій заяві, зокрема,  зазначав, що на момент укладення кредитного договору, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» не відносився ні до органів державної влади, ні до органівмісцевого самоврядування.
Проте ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року позовну заяву АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, оскільки позивач не усунув усі вказані в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва  від 03 жовтня 2022 року, а саме - до позовної заяви позивач не додав перекладу анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк на державну (українську) мову. 
Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.
За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.
З огляду на викладене не можна вважати, що позивач АТ КБ «Приват Банк», отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилився від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) ним до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про усунення недоліків.
Зі змісту позовної заяви, яка викладена українською мовою, тобто позовна заява відповідає вимогам ЦПК України, Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року, а також  заяви про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.
 
Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.
Колегія суддів вважає, що позивач в повній мірі виконав вимоги суду першої інстанції, а тому підстав повертати позовну заяву останньому у суду не було.
Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись  ст.ст. 259, 367, 369, 374, 379, 381-382  ЦПК  України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк»- задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року - скасувати, справу направити  для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                    А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна